КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/11342/19 Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13056/2019 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

При секретарі Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ держаної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у м. Києві про звільнення від іпотечного майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Відділ держаної виконавчої служби Дніпровського району управління юстиції у м. Києві, про звільнення від іпотечного майна з-під арешту.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

Відкриваючи провадження у даній справі, суд керувався положеннями статті 175-177 ЦПК України, відповідно до яких позовна заява та додані до неї документи відповідають загальним вимогам до форми, змісту та правил щодо подання копій документів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 16.07.2019 року, ОСОБА_1 13 серпня 2019 року, подала апеляційну скаргу та просить скасувати оспорювань ухвалу, судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, щооскаржувана ухвала є незаконною та необгрунтованою, такою, що прийнята судом першої інстанції з порушенням правил підсудності.

Згідно позовної заяви позивач звернулась до суду із вимогою про звільнення з під арешту квартири АДРЕСА_1 ( далі- квартира), накладеного на 1/2 квартири рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32676282 від 01.12.2016 р. на підставі Постанови про арешт та оголошення заборони на відчуження майна №52999389 від 29.11.2016р. виданої Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ () Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Згідно п.9 ч.І ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» визначено, реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають:

заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Враховуючи наведені правові норми, накладення арешту на нерухоме майно є реєстраційною дією, що полягає у внесенні відповідним суб`єктом державної реєстрації запису про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, спір у даній справі стосується вимоги позивача про оскарження реєстраційної дії щодо накладення Державною виконавчою службою м. Києваарешту на квартиру.

Згідно ч.8 ст. 30 ЦПК України, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Тобто підсудність вимоги позивача щодо звільнення з-під арешту квартири, підлягала визначенню в ухвалі про відкриття провадження за правилами виключної підсудності розгляду спору, похідним від якого є заявлена у даній справі вимога.

Однак суд першої інстанції в порушення ч.8 ст.30 ЦПК України не встановив від якого спору є похідними позовна вимога у даній справі, не врахував вищевикладених норм матеріального права, виніс ухвалу про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

В якості обгрунтування підстав звернення до суду із даним позовом позивач зазначає, що вищезазначена постанова Державної виконавчої служби м. Києва є незаконною, оскільки порушує його право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на квартиру на підставі договору іпотеки від 13.12.2010р. (зареєстрований за №3119) укладеного між позивачем та відповідачем та посилається на систематичне невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики грошей від 13.12.2010р.

В той час, як в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б свідчили про не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики грошей від 13.12.2010р., як і відсутні докази наявності спору відносно квартири.

В свою чергу, згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не з`ясував, що право на звернення стягнення на квартиру, передану в іпотеку, виникає у позивача тоді, коли відповідач не виконає своїх зобов`язань за договором позики грошей від 13.12.2010 р. А оскільки факт не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики грошей відсутній - у Позивача не виникло право задовольняти свої вимоги за договором позики грошей від 13.12.2010р. шляхом звернення стягнення на квартиру.

Вказані обставини свідчать про відсутність спору відносно квартири, як і підстав для розгляду даного позову за місцем знаходження квартири.

Відповідач звертає увагу суду, що дана справа відноситься до загальних правил територіальною юрисдикції,відповідно до ст. 27 ЦПК Українипредявлення позовів до фізичної особи в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Місце проживання відповідача зареєстровано в АДРЕСА_2 .

На думку відповідача, суд першої інстанції відкрив провадження у даній справі з порушенням правил підсудності, оскільки позов із заявленою позовною вимогою слід було пред`являти за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцезнаходження Відповідача.

В судовому засіданні апелянт та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

До суду надійшов відзив позивача, згідно з яким вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить суд відмовити в її задоволенні. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позовна заява ОСОБА_2 та додані до неї документи відповідають загальним вимогам до форми, змісту позовної заяви та правил щодо подання копії документів, що містяться у положеннях статей 175-177 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Постановляючи ухвалу від 16 липня 2019 року про відкриття провадження за позовом ОСОБА_2 суд вважав, що позивач дотримав при подачі позову вимоги ст. 175-177 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема Главою 2, Розділ І.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року позови пред`являються: до фізичної особи - до суду за місцем її

проживання (ним не є місцеперебування), якщо інше не встановлено законом.

Перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність,

розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Судом першої інстанції встановлено, що справа за позовом ОСОБА_2 підсудна Дніпровському районному суду м. Києва. З даним висновком колегія суддів погоджується. При поданні позовної заяви, позивач зазначила, що нерухоме майно (квартира), щодо якого існує вимога про звільнення з-під арешту знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . На квартиру накладено арешт на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Дане рішення прийняте відповідно до постанови Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та заборони його відчуження.

Враховуючи дану обставину, позивач дотримала вимоги ч.2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Доводи апелянта в частині того, що судом першої інстанції не з`ясовано, що право на звернення стягнення на квартиру виникає у позивача тоді, коли відповідач не виконає своїх зобов`язань за договором позики, а оскільки факт невиконання відповідачем даних зобов`язань за договором відсутній, то у позивача не виникло право задовольняти свої вимоги відповідно до договору позики шляхом звернення стягнення на квартиру, колегія суддів не приймає.

Під час відкриття провадження у справі суд перевіряє відповідність позовної заяви вимогам ст. 175, 177 ЦПК України та відсутність підстав для повернення заяви або відмови у відкритті провадження у справі.

Суд не оцінює обґрунтованість позовних вимог по суті на даній стадії розгляду справи. Суд не мав процесуальної можливості встановлювати наявність або відсутність доказів, які б підтверджували обставини, на які особа посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги ухвали суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль