ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 646/4953/18

провадження № 22-ц/818/4472/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Коваленко І.П.,

суддів - Овсяннікової І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року, в складі судді Шелест І.М.,-

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Позов мотивований тим, що йому 53 роки, він є інвалідом 2 групи, має єдиного сина ОСОБА_2 , 1990 року народження, якого виховував сам. Його єдиним доходом є пенсія по інвалідності, яка складає 1452 грн. Він самотній, проживає один в комунальній квартирі, хворіє на цукровий діабет другого ступеня (інсулінозалежний), має ряд інших супутніх захворювань. Його пенсії не вистачає на придбання ліків, вартість яких щомісяця складає 2000 - 3000 грн., ледь вистачає коштів на харчування, забезпечення інших життєвих проблем та оплату комунальних послуг. Його син офіційно не працює, проте має власний бізнес на ринку «Барабашово» і отримує гарний дохід, однак, надавати йому посильну допомогу відмовляється.

В зв`язку з цим просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його отримання по 3000 грн. щомісяця.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали та просили задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Єна Л.А. проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Подали відзив на позов, доводи, викладені в якому в судовому засіданні підтримали та зазначили, що мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у 1991 році була позбавлена батьківських прав і він був переданий на виховання батька. З 11.10.2000 року стали проживати у місці Харкові і він практично проживав у школі - інтернаті КЗ «Школа - інтернат № 14». У 2000 році батько створив нову сім`ю і в нього народилася донька. Проте батько залишав його у школі - інтернаті навіть у вихідні дні. Згодом батько розлучився і проживає один. Після закінчення школи -інтернату у 2005 році став проживати разом з батьком. Зазначив, що ОСОБА_1 так і не став для нього батьком, ухилявся від виконання батьківських обов`язків. З його боку чув приниження і образи, у вихідні дні, коли залишався дома, батько покладав на нього всі хатні обов`язки, незважаючи на його неповноліття, заставляв його працювати на ринку вантажником, брав з собою на роботу у нічний час, коли працював у трамвайному депо. Він ніколи не відчував батьківського тепла та піклування, навпаки отримував ляпаси. Убігав з дому. Вважає, що наслідком такого виховання стало те, що він 19.06.2008 року був засуджений вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком в один рік. Просив також врахувати, що позивач ОСОБА_1 30.06.2005 року та 12.05.2008 року був засуджений вироками Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 302 КК України. Перший раз звільнений від покарання на підставі Закону України «Про амністію» від 23.06.2005 року, другий раз покарання у виді 2х років позбавлення волі відбував реально. Після звільнення з місць позбавлення волі батько вигнав його з дому. Також просив врахувати, що працює неофіційно вантажником на ринку «Барабашово» і його щомісячний дохід у середньому складає 7000 - 8000 грн., на його утриманні знаходиться малолітня донька та дружина. Проживає разом з батьками своєї дружини. Його доходу ледь хватає на утримання родини. Просив також врахувати, що у ОСОБА_1 є донька.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп., щомісячно, з 10.07.2019 і довічно.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій із посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при частковому задоволені позову не звернув уваги на те, що факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримувати та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Зазначає, що позивач на час пред`явлення позову отримував дохід, що забезпечує прожитковий мінімум встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги.

27 вересня 2019 на адресу Харківського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з приписів ч. 1 ст. 202 СК України, відповідно до яких повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 , що підтверджується з копії свідоцтва про народження, повторно виданого 31.07.2018. Дана обставина сторонами у справі не заперечувалася.

Рішенням Заводського районного народного суду м. Миколаєва від 09.04.1991 року ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , 1990 року народження, який знаходиться в Будинку дитини у м. Миколаєві і передано його на виховання ОСОБА_1 ..

На підставі висновку від 29.05.1991 року, складеного Інгульським районним у м. Миколаїві відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області до актового запису про народження відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 внесені зміни: замінено прізвище ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

З 01.09.1997 року ОСОБА_2 навчався у неповній середній загально - освітній школі інтернаті міста Маріуполь Донецької області, а з 11.10.2000 року, після переїзду з батьком до міста Харкова, і по 2000 рік (з 5 до 9 класи) у КЗ «Школа - інтернат № 14». В особовій справі батьком ОСОБА_2 заначений ОСОБА_1 Інформації про прийняття або не прийняття батька у вихованні сина, скарг учня на неправомірну поведінку батька особлива справа не містить.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Частиною 1 ст.172 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до 1 ст.202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондується обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі, лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Таким чином, право на утримання від повнолітніх дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін

Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 2 групи безстроково, отримує пенсію по інвалідності у сумі 1497 грн. щомісячно (інформація станом на 01.07.2019), страждає на ряд захворювань, в тому числі сахарним діабетом 2 ступеню, є інсулінозалежним, серцевою недостатністю, діабетичною ренопатією обох очей, антопатією нижніх кінцівок, через що важко пересуватися. Потребує нагляду лікарів та прийняття ряду лікарських препаратів.

Відповідач ОСОБА_2 з 15.08.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі, має дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина відповідача постійного місця роботи не має, а його дохід складає 7000 - 8000 грн.

Доказів того, що позивач позбавлявся батьківських прав, а також того, що він ухилявся від виконання батьківських прав матеріали справи не містять. Згідно матеріалів справи, проживає один, дійсно є непрацездатною особою, і такою, що потребує матеріальної допомоги; є інвалідом другої групи, потребує лікування.

Отже з матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст.204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів того, що він знаходився на повному державному забезпеченні, та що його батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Посилання апелянта на те, що розмір пенсії позивача відповідає встановленому законом прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а отже відсутні підстави вважати, що позивач потребує матеріальної допомоги, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вимоги про стягнення аліментів на утримання батьків не обмежуються прожитковим мінімумом..

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко