Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 199/4700/15-ц

провадження № 61-31663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року у складі судді Богун О. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року у складі суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. До участі у справі залучено спадкоємця ОСОБА_6 - дружину ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_6 - ОСОБА_8 . Після її смерті спадкоємцями були: син ОСОБА_6 та онука ОСОБА_9 Спадкодавцю ОСОБА_8 належало домоволодіння АДРЕСА_1 і на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09 листопада 1989 року, земельна ділянка,на якій розташований житловий будинок, та Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 і йЅ частина земельної ділянки під будинком, які померла отримала в порядку спадкування за законом після дочки ОСОБА_10 . У визначений законом строк ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_8 , однак йому відмовленоу видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповідала все своє майно ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_9 . Після її смерті залишилася спадщина у вигляді Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частини земельної ділянки під будинком, які померла отримала в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_10

ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що ним не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 був інвалідом ІІ групи, а ОСОБА_9 померла після відкриття спадщини після ОСОБА_8 та не встигла її прийняти за наявності заповіту, який залишила ОСОБА_8 , він мав право на Ѕ частину спадкового майна, яке їй належало на час смерті, а саме: на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 а АДРЕСА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного позивач просила визнати за нею право власності на: Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_12 (спадщина після смерті ОСОБА_8 ), 1/2 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка (спадщина після смерті ОСОБА_8 ), 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка (спадщина після смерті ОСОБА_8 ), 1/4 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка (спадщина після смерті ОСОБА_8 ), 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка (спадщина після смерті ОСОБА_9 ); на 1/4 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка (спадщина після смерті ОСОБА_9 )

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Зазначав, що його тітка ОСОБА_8 за життя 25 жовтня 2011 року склала заповіт на його ім`я, він прийняв спадщину після її смерті, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса. ОСОБА_13 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 був непрацездатним (64 роки) та мав обов`язкову частку у спадщині, тому з урахуванням цих обставин та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, за ним у судовому порядку необхідно визнати право власності на спадщину за заповітом на: 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку,3/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування, 3/8 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Зазначала, що вона прийняла спадщину після смерті племінниці ОСОБА_9 03 грудня 2014 року разом із ОСОБА_6 шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 право власності на: ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на 1/4 частку земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 не надала суду доказів з приводу того, яким чином та які її права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачем ОСОБА_14 , позов нею пред`явлено до неналежного відповідача. Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що дані позови пред`явлені не до всіх осіб, які, згідно матеріалів спадкових справ прийняли спадщину.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що з позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку може звернутися особа лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, проте ОСОБА_3 при поданні уточненої позовної заяви до суду не надала підтверджуючих документів, які свідчать про відмову нотаріуса. Мотивована відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно у матеріалах справи відсутня. Неможливість розгляду справи без залучення до її участі осіб, які мають право на спадкування, є підставою для відмови у задоволенні позову, що не позбавляє позивачів на звернення із відповідними вимогами до належних відповідачів. Посилання в апеляційних скаргах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що інші спадкоємці до суду не зверталися, а тому вважається, що звертатися з позовом до особи, яка не заявляє своїх вимог до предмету спору та не оспорює їх права, не є необхідним, суд не приймає до уваги, доводи апелянтів є їх особистим тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 . просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що спір щодо розміру спадку виник між ним та ОСОБА_3 , до якої він і пред`явив позов. ОСОБА_7 не виявила наміру звертатися до нього із позовом, вирішила питання щодо поділу спадкового майна із ОСОБА_3 за нотаріальним договором, а ОСОБА_5 (співмешканець ОСОБА_9 ) права на спадщину не має. Таким чином, коло осіб у справі визначено правильно.

(2) Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 .

У касаційній скарзі ОСОБА_2 . просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, ОСОБА_7 не заявляє вимог щодо предмета спору, звертатися із позовом не має наміру, вирішила питання щодо поділу спадкового майна із ОСОБА_3 за нотаріальним договором, а ОСОБА_5 (співмешканець ОСОБА_9 ) права на спадщину не має.

(3) Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 .

У касаційній скарзі ОСОБА_3 . просить скасувати судові рішення та задовольнити її позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суд залучив до участі у справі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у якості третіх осіб. Вказані особи із самостійними вимогами на спадщину до суду не зверталися, а тому відсутні підстави для їх залучення як співвідповідачів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Суди установили, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09 листопаді 1989 року ОСОБА_10 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла. Після смерті її відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Спадкоємцями ОСОБА_10 є її мати - ОСОБА_8 та її дочка - ОСОБА_9 , які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , земельної ділянки під цією часткою будинку, та на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним.

25 жовтня 2011 року ОСОБА_8 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н. С. та зареєстрований в реєстрі за №3-163, яким заповідала відповідачу ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право.

Після смерті ОСОБА_8 із заявою про прийняття спадщини звернувся син - ОСОБА_6 , який є спадкоємцем за законом,та ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися тітка померлої - ОСОБА_2 , цивільний чоловік померлої - ОСОБА_5 та дядько померлої - ОСОБА_6

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Філатовій О. В. відмовленоу видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_12 його дружина - ОСОБА_3 прийняла спадщину після чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Крім ОСОБА_3 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_12 звернулися донька - ОСОБА_15 та його онука - ОСОБА_16 , яка є спадкоємцем після смерті діда на підставі заповіту від 05 листопада 2002 року. Дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_15 відмовилася від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6

Належними відповідачами у спорах про визнання права власності у порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зміст позовної заяви ОСОБА_3 свідчить про те, що вона претендує на отримання у власність у порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка як майно, отримане ним у спадщину після смерті ОСОБА_8 , так і спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_9 . Крім ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулися також тітка померлої - ОСОБА_2 та цивільний чоловік померлої - ОСОБА_5 .

Разом з тим, до вказаних осіб ОСОБА_3 позов не заявляє та вважає відповідальним за її позовом ОСОБА_1 , який спадщину після смерті ОСОБА_9 не приймав.

ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї тітки ОСОБА_8 та заявляє у цій справі вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом до ОСОБА_3 .

Разом з тим, після смерті ОСОБА_8 право на спадщину виникло у ОСОБА_1 - за заповітом, та у ОСОБА_6 - на обов`язкову частку у спадщині. ОСОБА_6 залишив заповіт від 05 листопада 2002 року, яким своє майно заповів у рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_16 Онука ОСОБА_6 - ОСОБА_16 прийняла спадщину, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса, проте до участі у справі за позовом ОСОБА_1 у якості відповідача не залучена.

Нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна від 29 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_16 , стосується житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 й грошового внеску в АТ «Ощадбанк», тобто іншого, аніж спірне у справі спадкове майно.

Таким чином, вирішенням позову ОСОБА_1 порушуються права ОСОБА_16 на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_2 захищає у судовому порядку право на спадщину після смерті ОСОБА_9 , одним із спадкоємцем якої є ОСОБА_6 , а, отже, й ОСОБА_3 та ОСОБА_16 .

Між тим, ОСОБА_2 вимоги заявила лише до ОСОБА_3 , що впливає на права ОСОБА_16 у спадщині після смерті ОСОБА_6 (спадщина ОСОБА_9 ).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні та юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції).

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою (частина друга статті 118 ЦПК України у зазначеній редакції).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2)права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у вказаній редакції).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у вказаній редакції).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні позивачам роз`яснені процесуальні права, передбачені статтями 27 і 31 ЦПК України у чинній на час розгляду справи цим судом редакції, позивачі попереджені про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Крім того, в судовому засіданні суд роз`яснив позивачам вимоги статей 10 і 60 ЦПК України у вказаній редакції, зокрема стосовно того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Разом з тим, позивачі не порушували питання щодо залучення до участі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (за первісним позовом), ОСОБА_5 та ОСОБА_16 (за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) у якості співвідповідачів.

Позовні вимоги у справі безпосередньо стосуються їх прав і обов`язків, а тому незалучення вказаних осіб до участі у справі у статусі відповідачів є підставою для відмови у задоволенні позовів.

Невикористання ОСОБА_5 та ОСОБА_16 права на звернення із самостійними вимогами до суду чи відсутність їх заперечення проти позовів у справі самі по собі не свідчать про те, що поділом спадщини, щодо якої вони звернулися до нотаріуса із заявами про її прийняття, не порушуються права ОСОБА_5 та ОСОБА_16 .

З огляду на те, що на час розгляду справи судом першої інстанції суд не був уповноважений замінювати неналежного відповідача належним і залучати співвідповідача з власної ініціативи без клопотання позивача, а позовні вимоги пов`язані із оспорюванням речового права ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , колегія суддів погоджується з висновками судів про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик