КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

11 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Мельника Я.С., розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі суддів Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., Лужецької О.Р., Коренюк А.М., ГУ НП у місті Києві, Прокуратури міста Києва, Територіального управління ДБР, розташованому у місті Києві, Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, заступника голови Київської міської державної адміністрації Хонди М.П., заступника Міністерства соціальної політики України Попової Л.В. про стягнення завданої майнової шкоди незаконними рішеннями, діями і бездіяльністю,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до суддів Дарницького районного суду міста Києва Заставенко М.О., Лужецької О.Р. та Коренюк А.М.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка подана із пропуском строків, встановлених ст. 354 ЦПК України, та яка не оплачена судовим збором, через що ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року апеляційну скаргу було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 на виконання вищевказаної ухвали апеляційного суду надав клопотання, в якому просив поновити строк на оскарження ухвали суду першої інстанції із наданням доказів поважності пропущення цього строку, а також повторно просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан, наявність у нього заборгованості за комунальними послугами та заборгованості за договорами позики.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити його від сплати у разі, якщо: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 129 Конституції України, передбачено право суду, а не його обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору, а питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, доводи про відсутність можливості сплати коштів самі по собі не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки заявник має не лише навести обставини, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Надані ОСОБА_1 копії рахунків про наявність у нього заборгованості за комунальними послугами не свідчать про його скрутне матеріальне становище, будь-яких доказів про розмір доходу чи його відсутність ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, наведені у клопотанні доводи про майновий стан апелянта не дають підстав для звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки до клопотання не додано належних, достатніх та достовірних доказів на підтвердження наявності в апелянта скрутного майнового стану, а безпідставне звільнення його від сплати судового збору є порушенням ст. 6 Конвенції та ст. 129 Конституції України в частині справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

Крім того, суд враховує, що у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, встановивши відсутність у матеріалах справи доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, та доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, за наявності яких можливо було звільнити апелянта від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки недоліки апеляційної скарги усунуто не було, то вона підлягає поверненню на підставі ст. 185 ЦПК України.

Разом з тим, повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року вважати неподаною та повернути апелянту.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Київського

апеляційного суду Я.С. Мельник