Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 428/512/15-ц

провадження № 61-32537св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фага»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кутова Крістіна Олексіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року у складі головуючого-судді Юзефовича І. О. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року у складі суддів: Лозко Ю. П., Авалян Н. М., Назарової М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фага» (далі - ТОВ «Фага»), треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кутова К. С., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошових сум та відшкодування збитків.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що за договором купівлі-продажу, укладеним 10 грудня 2013 року з ТОВ «Фага» придбала нежиле приміщення магазину, що розташоване по АДРЕСА_1 за ціною 147 327 грн.

Вказаний договір укладено під впливом обману, оскільки відповідач не попередив її про права третіх осіб на спірне приміщення, а саме права фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , яка за договором від 14 лютого 2012 року орендувала нежиле приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 10 грудня 2013 року між нею та ТОВ «Фага», стягнути з відповідача 147 327 грн сплачених на виконання недійсного договору та 32 174,39 грн у якості відшкодування збитків, понесених нею за період з 10 грудня 2013 року до 23 грудня 2014 року.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Сєвєродонецього міського суду Луганської області від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 04 червня 2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 , укладений 10 грудня 2013 року між ТОВ «Фага» та ОСОБА_1 Стягнуто з ТОВ «Фага» на користь ОСОБА_4 147 327 грн сплачених за вказаним договором та 32 174,39 грн на відшкодування збитків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволено, рішення Сєвєродонецього міського суду Луганської області від 30 січня 2015 року, та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 04 червня 2015 року скасовано справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження умислу відповідача щодо введення її в оману як покупця при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішенняСєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не надали належного значення доказам позивача, наданим на підтвердження того, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу у ОСОБА_3 існували права володіння та користування на відчужуваний за вказаним договором об`єкт нерухомості, що не відповідає твердженням продавця про відсутність прав третіх осіб на відчужуване нежиле приміщення, та свідчить про введення відповідачем в оману позивача, як покупця, шляхом свідомого замовчування про наявність істотних обставин. Крім того, судами не надано належної оцінки заявам відповідача про визнання позову та вказаним у них обставинам.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 травня 2018 року справу № 428/512/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фага», треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Кутова К. С., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, стягнення грошових сум та відшкодування збитків передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень (відзивів) на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 14 лютого 2012 року між ТОВ «Фага» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , укладено договір оренди нежилого приміщення магазину, за умовами якого ТОВ «Фага» передало у строкове платне користування строком на 35 місяців з дня підписання акта прийому-передачі орендарю об`єкта нерухомості загальною площею 103 кв. м, що розташований по АДРЕСА_1 . Акт прийому-передачі підписаний між сторонами цього договору 14 лютого 2012 року.

10 грудня 2013 року між ТОВ «Фага» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач придбала у ТОВ «Фага» нежиле приміщення, що розташоване по АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 147 327 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Оспорюючи дійсність договору купівлі-продажу, позивач посилалася на введення її продавцем ТОВ «Фага» в оману стосовно обставин, які мають істотне значення, а саме - неповідомлення про права третіх осіб на спірне приміщення магазину, зокрема орендаря ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення відповідно до частини першої статті 229 ЦК України має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно, під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Встановлення у недобросовісної сторони наявності умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину.

Обман має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3- 11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю».

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що позивачем не доведено введення його в оману другою стороною правочину. Не доведено позивачем й тих обставин, що саме друга сторона правочину, спонукала його до вчинення правочину, як безпосередньо, так і через третіх осіб.

Доказів, які б підтверджували, що ТОВ «Фага» ввело ОСОБА_1 в оману матеріали справи не містять. Натомість з оспорюваного договору купівлі-продажу вбачається, що його сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов.

Виходячи з викладеного обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій щодо недоведеності введення позивача в оману ТОВ «Фага», внаслідок неповідомлення про права третьої особи на спірне нежиле приміщення, а саме орендаря ОСОБА_3 та відповідно відсутності передбачених статтею 230 ЦК України підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Крім того, рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, задоволено позов ОСОБА_3 до ТОВ «Фага», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про переведення прав та обов`язків покупця за договором від 10 грудня 2013 року, визнано за ОСОБА_6 право власності на нежиле приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко