Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/22755/18

провадження № 61-13955св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року в складі судді Фролової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року в складі колегії суддів: Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняти відповідачів з реєстрації.

Позов мотивовано тим, що відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Правовою підставою для реєстрації права власності ПАТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно є відповідне застереження в пункті 4.5.3 іпотечного договору від 21 грудня 2007 року № 02-10/4209, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітня ОСОБА_2 зареєстрована в вказаному житловому приміщенні після укладення договору іпотеки, тобто передача в іпотеку відбулась раніше за реєстрацію в ній малолітньої особи.

ПАТ «Укрсоцбанк» зверталось до відповідачів з вимогою про добровільне виселення з квартири, проте незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання, колишній власник продовжує користуватися нерухомим майном та відмовляється добровільно виселятися.

Посилаючись на те що, відповідачі своїми діями створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися належним йому нерухомим майном, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року позов задоволено. Виселено в примусовому порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Знято з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 придбана іпотекодавцем за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_1 за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 10-29/4885, а тому наявні правові підстави для виселення зареєстрованих у ній ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 , реєстрація якої відбулась після укладення договору іпотеки без згоди іпотекодержателя.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи про визнання протиправним і скасування рішення про реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проведена державна реєстрація права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на нерухомість, виселення з якої є предметом розгляду цієї справи, суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судами не враховано, що спірна квартира придбана не повністю за кредитні кошти, що виключає можливість виселення відповідачів з неї. Крім того, суди попередніх інстанцій безпідставно не врахували позицію служби у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації, представник якої заперечував проти задоволення позову.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 761/22755/18 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що21 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 10-29/4885, відповідно до якого позичальник отримала у тимчасове користування грошові кошти у сумі 252 450 дол. США, зі сплатою 11,75 процентів річних та кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості до 20 грудня 2022 року.

Пунктом 1. 2 вказаного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Цього ж дня між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 10-29/4885 від 21 грудня 2007 року, укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем, нерухоме майно, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем відповідно до умов договору, яким обумовлено основне зобов`язання, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.5.3. вказаного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На підставі рішення державного реєстратора Коровайко О. С., філія комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві індексний номер: 38219619 від 21 листопада 2017 року, за ПАТ «Укрсоцбанк» зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному житловому приміщенні 09 жовтня 2008 року.

04 червня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило відповідачам вимогу про добровільне виселення, яка залишилась без виконання.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Відповідно статті 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), виселенняіз займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, особам яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV,так і норма статті 109 ЖК УРСР.

До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц .

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IVта статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана ОСОБА_1 у власність за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшли висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого житлового приміщення.

При цьому місцевий суд, досліджуючи джерело коштів, за які придбано переданий в іпотеку об`єкт нерухомості, виходив з того, що зі змісту іпотечного договору від 21 грудня 2007 року вбачається, що його предметом є саме квартира АДРЕСА_1 , а тому вважав, що вказана нерухомість придбана іпотекодавцем за кредитні кошти.

Погоджуючись з висновком місцевого суду про придбання ОСОБА_1 вищевказаної квартири за рахунок кредитних коштів, апеляційний суд не надав оцінки доводам апеляційної скарги відповідача з посиланням на те, що спірна квартира придбана частково за кредитні кошти, що виключає можливість виселення ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 з неї.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами кредитного договору від 21 грудня 2007 року № 10-29/4885 ОСОБА_1 отримала в кредит грошові кошти в сумі 252 450 дол. США. Того ж дня відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В., ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 вартістю 1 499 850 грн.

Суд апеляційної інстанції вказаного не врахував, а також не надав оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 про придбання нею спірної квартири частково за кредитні кошти, що в залежності від встановленого виключає можливість виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук