Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 157/723/16-ц

провадження № 61-25916св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року у складі судді Погрібного С. О. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року у складі суддів: Таварткіладзе О. М., Гірняк Л. А., Сєвєрової Є. С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі - ПАТ «ЕК «Одесаобленерго») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 23 095 грн 48 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов договору ПКЕЕН ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» зобов`язується постачати електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1 , а споживач ОСОБА_1 оплачувати спожиту електроенергію відповідно до умов договору. Проте, згідно з особовим рахунком споживача № 10472093 та відповідно до показів лічильника за розрахунковий період з 01 жовтня 2012 року до 01 липня 2015 року споживачем використано електричної енергії на суму 25 152 грн 29 коп. За наведений період сплата на використані послуги відповідачем проводилась частково, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23 095 грн 48 коп., яку позивач просив стягнути із боржника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що є недопустимим використання в якості єдиного та достатнього доказу існування у відповідача перед позивачем заборгованості та її розміру, показань приладу обліку спожитої електричної енергії, що не пройшов вчасно та у встановленому порядку своєї державної повірки. Інших об`єктивних та достовірних доказів існування такої заборгованості у відповідача суду не надано, встановити ці обставини з наданих сторонами доказів не має правової можливості. Крім того, розмір обрахованої відповідачу заборгованості визначено починаючи з 11 жовтня 2004 року до 21 січня 2015 року, що одночасно свідчить про звернення позивача до суду з цим позовом з порушенням строків позовної давності.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що електролічильник № 1664371, який був знятий у відповідача 07 жовтня 2014 року та замінений на інший, експертизу у відповідності до пункту 15 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, не пройшов, а місцезнаходження та доля самого цього знятого приладу обліку представнику позивача невідома. Проте, енергопостачальник, заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, виходив з непошкодженості лічильника, цілісності пломб, відсутності факту фальсифікації держповірочних пломб та зі справності електролічильника, не враховуючи при цьому, що електричний лічильник не проходив періодичну повірку з лютого 1997 року до часу його зняття 07 жовтня 2014 року. Після зняття лічильника документальні докази того, що лічильник був повірений і що проведеною повіркою встановлено його відповідність технічним умовам та справність, відсутні і позивачем суду не надані. Енергопостачальник не довів факту перешкоджання з боку відповідача щодо здійснення повірки (заміни) електролічильника позивачем. Можливість проведення позачергової перевірки засобів обліку електроенергії за власний рахунок споживача можлива лише у разі виникнення у нього сумнівів щодо правильності показань. Проте обов`язок планової періодичної чергової повірки електричного лічильника законодавство на споживача не покладає. У разі несвоєчасного проведення планової періодичної повірки приладу обліку (електролічильника), енергопостачальна організація має здійснити таку повірку за першої можливості і лише у разі встановлення повіркою відповідності приладу обліку та підтвердження його справності, може враховувати показання електролічильника для проведення нарахування за несплачені, але спожиті об`єми електричної енергії за тарифами щомісячних норм її середнього споживання абонентом. Таких вимог законодавства енергопостачальник не дотримався і після заміни 07 жовтня 2014 року електролічильника № 1664371 на інший з незрозумілих причин не забезпечив проведення перевірки (повірки) відповідності та справності знятого електролічильника, який до цього останній раз повірявся у 1997 році і не проходив в подальшому періодичну перевірку у 2005 та у 2013 роках. Що стосується частини вимог про стягнення заборгованості з 07 жовтня 2014 року до 21 січня 2015 року, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатила 13 лютого 2017 року 152 грн 65 коп. за спожиті 215 квт та 09 березня 2017 року 94 грн 96 коп. за 133 квт. Отже, грошові кошти, що надійшли на рахунок ОСОБА_1 покрили борг у розмірі 22 грн 19 коп., яка в неї була за показниками 406 квт. спожитої електроенергії станом на 21 січня 2015 року. Суд першої інстанції не застосував позовну давність до заявлених вимог в якості окремої підстави для відмови у вимогах, а виходив з їх безпідставності та недоведеності. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що в період з 11 жовтня 2004 року по 21 травня 3015 року представники ПАТ «Одесаобленерго» не мали доступу до лічильника № 1664371 у зв`язку з недопуском відповідачем до електроустановки. У вказаний період відповідач самостійно визначала обсяг спожитої електроенергії, при цьому не вказувала ПАТ «Одесаобленерго» покази розрахункових засобів обліку та не проводила звірку спожитих й сплачених обсягів за електричну енергію з енергопостачальником. 07 жовтня 2014 року, зафіксувавши документально та за допомогою фотофіксації покази розрахункового засобу обліку № 1664371, що склали 04708, ПАТ «Одесаобленерго» дізналося, що лічильник здійснив повне коло обертів, тобто дорахував до 100 тис, після чого показники автоматично обнулилися і дійшли до 4708. Попередні покази склали 8644 станом на 11 жовтня 2004 року. Розрахунок різниці між показами склав 23 095 грн 48 коп. Фактично ПАТ «Одесаобленерго» провело донарахування кВт/год, що склали різницю між показниками розрахункового засобу обліку, тобто, позовні вимоги не пов`язані із відшкодуванням вартості необлікованої електроенергії внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН, а тому ПАТ «Одесаобленерго» не зобов`язується у такому випадку проводити експертизу лічильника. Натомість відповідач у разі його сумніву щодо правильної роботи засобу обліку може звернутися до енергопостачальника для проведення експертизи. Відсутність у ПАТ «Одесаобленерго» права на отримання вартості електричної енергії є позбавленням власника права мирного володіння своїм майном.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , отримує послуги ПАТ «ЕК Одесаобленерго» щодо електропостачання.

Відповідно до акта про порушення № 032712 від 07 жовтня 2014 року, в якості розрахункового вказано лічильник №1664371, тип СО-И446М, дата повірки 1997/ІІ, рік випуску 1990. При цьому за даним актом виявлено порушення цілісності пломб держповірителя, фальсифікація держповірительних пломб на лічильнику № 1664371. Даний акт підписаний двома працівниками ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» та споживачем ОСОБА_1

07жовтня 2014 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлений лічильник тип НІК 2102, № 6177689 з одночасним його перенесенням з квартири споживача на фасад будинку. Того ж дня працівником ПАТ «ЕК Одесаобленерго» складений акт про пломбування електролічильника, встановленого для обліку споживання електроенергії у квартирі ОСОБА_1 , який підписаний нею. Останні відомі енергопостачальнику показники лічильника № 1664371, що обліковував електроенергію за місцем проживання ОСОБА_1 , були 8644 станом на 11 жовтня 2004 року. При заміні 07 жовтня 2014 року лічильника тип СО-И446М № 1664371 на новий тип НІК 2102 № 6177689 , працівниками ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» зафіксовані показання заміненого лічильника: 4708.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, випускаються з виробництва, ремонту та у продаж і видаються напрокат і на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці.

За змістом статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР (в редакції, чинній на момент необхідних повірок лічильника відповідача у 2005 році та у 2013 році) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, випускаються з серійного виробництва, ремонту та у продаж, видаються напрокат, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці. Засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

За змістом пункту 17 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року№ 1357, встановлені засоби обліку підлягають періодичній повірці, обслуговуванню та ремонту відповідно до визначеного законодавством порядку. Періодична повірка, обслуговування або ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку здійснюються за рахунок електророзподільного підприємства.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 є споживачем послуг з електропостачання, виконавцем яких є позивач, тому саме ПАТ «ЕО «Одесаобленерго» несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку, встановленого у квартирі відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 рокуу справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18).

Згідно з частиною четвертоюстатті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суди установили, що в період із лютого 1997 року по 07 жовтня 2014 року періодична планова повірка засобу обліку електричної енергії у квартирі відповідача не проводилася ПАТ «ЕО «Одесаобленерго».

Нарахування збитків з урахуванням показів електролічильника можливе у разі доведення його справності через здійснення державної повірки. Тобто, після заміни електролічильника у квартирі відповідача, показання якого покладені в основу нарахування збитків, вказаний електролічильник підлягав держповірці з метою встановлення його відповідності технічним умовам і висновку про його справність за умови відсутності ознак та слідів пошкодження приладу, зриву або пошкодження пломб держповірителя та фальсифікації держповірительних пломб на такому лічильнику. У разі, якщо перелічені порушення цілісності лічильнику та держповірительних пломб зафіксовані, то такий лічильник підлягав експертизі.

У разі несвоєчасного проведення планової періодичної повірки приладу обліку (електролічильника), енергопостачальна організація має здійснити таку повірку за першої можливості і лише у разі встановлення повіркою відповідності приладу обліку та підтвердження його справності може враховувати показання електролічильника для проведення нарахування за несплачені, але спожиті об`єми електричної енергії за тарифами щомісячних норм її середнього споживання абонентом.

Таких вимог законодавства енергопостачальник не дотримався і після заміни 07 жовтня 2014 року електролічильника №1664371 на інший не забезпечив проведення перевірки (повірки) відповідності та справності знятого електролічильника, який до цього останній раз повірявся у 1997 році, та врахував покази неповіреного належним чином приладу обліку для нарахування збитків за минулі роки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками судів про відсутність юридичних підстав для задоволення заявлених вимог про стягнення неврахованої на підставі неповіреного у встановленому порядку та належним чином електролічильника.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не врахував того, що споживач обмежував допуск енергопостачальника до лічильника, не повідомляв щомісяця про поточні показання лічильника, не повідомляв про недоліки в роботі лічильника, зокрема щодо показань спожитої електричної енергії, є безпідставними, оскільки актів про недопуск, платіжних документів, розрахованих на підставі попередніх даних про фактичне споживання електроенергії, попереджень про припинення постачання електроенергії протягом 2004-2014 року чи інших документів-претензій або пропозицій, складених ПАТ «ЕК Одесаобленерго» на ім`я ОСОБА_1 , позивачем суду не надано.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог та порушення прав, а тому доводи касаційної скарги про те, що відсутність у ПАТ «Одесаобленерго» права на отримання вартості електричної енергії є позбавленням власника права мирного володіння своїм майном, є безпідставними.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик