КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 752/1833/19 Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н. П.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11504/2019 Доповідач: Гаращенко Д. Р.

23 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

При секретарі Гавриленко М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк»), ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим.

Просила суд визнати припиненим договір поруки № SR-300/1342/2006 від 22.08.2006 року з моменту закінчення строку для пред`явлення вимоги кредитором, тобто з 23.02.2015 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначила, що 22.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Аваль», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № SR-300/1342/2006 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML-300/1979/2006 від 22.08.2006 року, який було укладено між банком та ОСОБА_2 . Відповідно до п. 4.1. вказаного договору, останній діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. В зв`язку із порушенням боржником зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 22.08.2014 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання. Строк виконання позивачем умов договору поруки щодо повного повернення кредитних коштів та виконання інших зобов`язань настав 23.02.2015 року, та з цієї дати розпочався перебіг шестимісячного строку для пред`явлення банком вимог до поручителя. Закінчився цей строк 23.02.2015 року, однак, банк звернувся з позовом до боржника та поручителя лише в 2017 році. З огляду на викладене, а також вважаючи, що на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука за договором поруки припинилась.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 18 липня 2019 року та 17 липня 2019 року подала апеляційні скарги в яких просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року та ухвалити нове, про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначила, що рішення суду від 30.05.2019 р. є необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Так 22.08.2006р., між АКБ «Райффайзенбанк Україна» правонаступником всіх прав та обов`язків якого є АТ «ОТП Банк», (надалі - Банк/Відповідач-1) та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № SR-300/1342/2006 від 22.08.2006 року (надалі - Договір поруки), для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором МL-300/1979/2006 від 22.08.2006 року, що було укладено між Банком та ОСОБА_2 (надалі - Відповідача-2).

Відповідно п.3.2. «Поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, здійснити виконання боргових Зобов`язань в обсязі, заявленому Кредитором, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора», п.3.4 «Подання вимоги Кредитором. Обов`язок Поручителя виконати Боргові Зобов`язання виникає про отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем. якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в цьому договорі.»

Згідно з п.4.1 Договору поруки № 811-300/167/2008 від 04 квітня 2008р., відповідний договір діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщокредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості закредитним договором надіславши 22.08.2014р. повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання (відповідні повідомлення додаються до матеріалів цієї позовної заяви).

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Строк виконання Апелянтом умов Договору поруки щодо повного повернення кредитних коштів та виконання інших зобов`язань настав 23 лютого 2015 року.

Перебіг шестимісячного строку для пред`явлення Банком вимог до поручителя розпочався 23 серпня 2014 року та закінчився 23 лютого 2015 року. У вказаний проміжок часу Банк (Кредитор) у будь-якій формі вимог до поручителя не пред`явив.

Натомість з позовною заявою до поручителя та боржника банк звернувся лише в 2017 році тобто після спливу строку існування самого зобов`язання Апелянта.

Апелянт вважає, що Відповідачем було пропущено і строк давності на звернення до суду з вимогами про стягнення боргу і строк давності, щодо вимог до поручителя в межах строку існування самого зобов`язання поруки.

Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-300/1979/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 29 000,00 доларів США для купівлі нерухомого майна строком до 22.08.2021 року, а позивальник зобов`язався його погасити у відповідності до передбаченого договором графіку повернення кредиту та сплати відсотків (а.с.8-22)

22.08.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-300/1342/2006, відповідно до якого позивач зобов`язалась перед банком в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором (а.с.29-31).

Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 вказаного договору, сторонами визначено, що цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, та відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

22.08.2014 року ПАТ «ОТП Банк» було направлено досудову вимогу позивачу, відповідно до якої банк вимагав повернення всієї заборгованості за кредитним договором (а.с.32)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки, а тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

В разі не встановлення в договорі поруки строку припинення поруки вона припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимогу протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначеного кредитним договором строку повернення кредиту.

Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України, від 12 вересня 2012р. по справі № 6-98цс12, від 17 вересня 2014р. по справі № 6-6цс14.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом судового захисту є не вимога про визнання припиненим договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки, порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов`язане припинення поруки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з чч.3,4 ст.653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що звертаючись до суду з позовом позивачем не залучено осіб, прав та обов`язків яких стосується даний позов, зокрема, ТОВ «ОТП Факторинг України», оскільки, на даний час в провадженні іншого суду знаходиться спір за позовом вказаного товариства про стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не пред`явлено вимог про визнання поруки припиненою, обрано, на думку суду, невірний спосіб захисту свого порушеного права, а вийти за межі позовних вимог, суд, у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості, тому суд вважає позов безпідставним, в зв`язку з чим в його задоволенні було відмовлено.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Киїєва від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль