Дата документу 05.11.2019 Справа № 333/1576/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/1576/15 Головуючий у 1 інстанції Боровікова А.І.
Провадження №22ц/807/2248/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 06.06.2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 якого, Клієнт відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації.

08 серпня 2007 року АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_1 уклали Кредитний Договір № 71/07, відповідно до умов якого Кредитор надав відповідачу кредит у сумі 67500 дол. США, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, та виплачувати проценти за користування кредитом та інші виплати відповідно до графіку погашення кредиту.

У порушення умов Договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 19.01.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 54119,58 доларів США (що за курсом НБУ на 19.01.2015 року складає 855508,09 грн.), та за відсотками - 35810,35 доларів США (що за курсом НБУ становить на 19.01.2015 складає 566080,59 грн.), та пеня у сумі 7138,41 доларів США (за курсом НБУ на 19.01.2015 року - 112842,11 грн.).

З огляду на те, що внаслідок укладання договору Факторингу відбулася заміна Кредитора за вищевказаним кредитним договором, ТОВ «Кредитні Ініціативи» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість у сумі 1500962,81 (один мільйон п`ятсот тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитні Ініціативи» заборгованість у сумі 1500962,81 грн. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов ТОВ «Кредитні ініціативи» суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, оскільки відповідач порушив умови за договором, своєчасно не виконував зобов`язання здійснити погашення суми кредиту в обумовлені договором строки, у зв`язку з чим, станом на 19 січня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 1500962,81 грн., яка підлягає стягненню.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2015 року залишено без задоволення.

На зазначене заочне рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції усіх фактичних обставин справи, ненадання оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяння об`єктивному та неупередженому розгляду, просив скасувати заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2015 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Так, доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при винесені рішення було проігноровано фундаментальний принцип Європейського суду з прав людини, зокрема, право ОСОБА_1 на публічний розгляд, тобто усне слухання. ОСОБА_1 зазначає також, що позивачем не було додано жодного первинного документу бухгалтерського обліку господарських операцій. Зокрема, позивач був зобов`язаний надати Комунарському районному суду м. Запоріжжя докази на підтвердження своїх позовних вимог, таких як Меморіальні ордери, платіжні доручення про надання та погашення кредиту. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем на підтвердження укладення договору факторингу було надано договір факторингу, але копії цих документів не надають можливості встановити, що саме було предметом договору, та чи є він взагалі укладеним.

22 липня 2019 року від ТОВ «Кредитні Ініціативи» в порядку ст. 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Зазначають, що внаслідок укладення між ПАТ «Банк Кіпру», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного банку «АвтоЗАЗбанк» та ТОВ «Кретині Ініціативи» договору факторингу, а отже ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №71/07 від 08.08.2007 позичальником згідно кого є ОСОБА_1 . Також, 27 лютого 2019 року ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Кредитні ініціативи», що йому відомо про торги та реєстрацію за ТОВ «Кредитні Ініціативи» права власності на предмет застави та відсутність претензій до ТОВ «Кредитні ініціативи». Крім того, посилаючись на правову позицію Верховного суду в постанові від 11 липня 2018 року у праві №61-27218св18, зазначають, що за загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагаються, якщо інше не встановлено законом або договором. З урахуванням того, що відповідачем ще в лютому 2019 року під час виконання рішення не оспорювався факт наявності заборгованості, до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості в іншому розмірі, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

07 жовтня 2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залучення доказів, в якому він просив долучити до матеріалів справи копію заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року, яким задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором №71/07 від 08.08.2007 року, в розмірі 489407,60 грн. на предмет іпотечного договору №93/07 від 08.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С., зареєстрованого за №1946, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С., зареєстрованого за №794, шляхом проведення ПАТ «Банк Кіпру» прилюдних торгів з початковою ціною, розмір якої буде визначено на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження, відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

08 жовтня 2019 року від ТОВ «Кредитні Ініціативи» надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що станом на сьогодні на підставі акту про передачу майна від 23 жовтня 2018 року, майно, а саме квартира була передана стягувачу у рахунок погашення боргу за оскаржуваним рішенням.

04 листопада 2019 року від ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із тим, що представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Ременюк Т.О. перебуває на лікарняному.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження доказів перебування на лікарняному представника ТОВ «Кредитні ініціативи» до заяви не надано належних та допустимих доказів.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Враховуючи відсутність доказів поважності причин, через які учасник справи не може прибути в судове засідання, положення ст. ст. 371, 372 ЦПК України щодо строків розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності належно повідомленого учасника справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Так, вбачається з матеріалів справи, що 08 серпня 2007 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №71/07 (а.с.5-7).

19 вересня 2009 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №71/07 (а.с.8).

Згідно вимог вищевказаних кредитного договору та додаткової угоди, банк надав позичальнику кредит на загальну суму 67500 доларів США, зі сплатою 13 % річних, а ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався використовувати кредит на цілі та в порядку, передбаченому умовами цього договору. Пунктом 2.2.2 Кредитного договору ОСОБА_1 також зобов`язався забезпечити повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним заставою майна (Іпотечний договір №93/07 від 08.08.2007р.)

Пунктом 2.2.7 кредитного договору №71/07 від 08.08.2007 року передбачено, що за несвоєчасну сплату процентів за користуванням кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 Додаткової угоди до кредитного договору № 71/07 від 08 серпня 2007 року сторони внесли зміни до відповідних пунктів договору, виклавши їх в наступній редакції. Зокрема, п. 2.2.5 ОСОБА_1 зобов`язався забезпечити погасити кредит не пізніше 07.08.2017р. шляхом внесення готівки в касу Банку або перерахування коштів на позичковий рахунок за графіком, наведеним у додатковій угоді. (а.с. 8).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У порушення умов Кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 19 січня 2015 року у нього утворилась прострочена заборгованість, а саме: за кредитом - 54119,58 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складало 855508,09 грн., за відсотками - 35810,35 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складало 566080,59 грн., пеня в межах однорічного строку давності - 5021,22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 79374,13 грн., що в загальному розмірі складає 1500962,81 грн.

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір факторингу (а.с. 21-30).

Відповідно до п.п. 2.1 вищевказаного договору факторингу ПАТ «Банк Кіпру» відступив ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками Разом з правами вимоги до ТОВ «Кредитні Ініціативи» перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Вказаним підпунктом також встановлено право Фактора ТОВ «Кредитні Ініціативи» нараховувати, в якості нового кредитора у зобов`язанні, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними зобов`язань за кредитними договорами по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього Договору, але настане у майбутньому.

За матеріалами справи, зокрема з витягу з Додатку до Договору факторингу від 06 червня 2014 року вбачається, що серед інших, ТОВ «Кредитні Ініціативи» внаслідок укладання договору факторингу набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №71/01 від 08 серпня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 (а.с. 31-33).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, та стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 71/01 від 08.08.2007р.

Вищенаведеним також спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 що з матеріалів справи не вбачається можливості встановити факт укладення договору факторингу, та відповідно, предмет цього договору.

Крім того, слід звернути увагу, що в матеріалах справи міститься звернення ОСОБА_1 від 27 лютого 2019 року, в якому відповідач зазначає, що був повідомлений співробітниками ТОВ «Кредитні Ініціативи» про торги та реєстрацію за позивачем права власності на предмет застави. Також у зверненні зазначається, що ОСОБА_1 не має претензій до ТОВ «Кредитні Ініціативи» (а.с. 119).

Твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження надання та погашення кредитної заборгованості є неспроможними, враховуючи, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 сам визнає належне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором до 2010 року (а.с. 133). Також, стягнена судом сума відповідає вимогам позивача та наведеним ним розрахункам, що не спростовані відповідачем.

Так, під час апеляційного розгляду було встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року задоволено позов ПАТ «Банк Кіпру» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк Кіпру» за кредитним договором №71/07 від 08.08.2007 року, в розмірі 489407,60 грн. на предмет іпотечного договору №93/07 від 08.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С., зареєстрованого за №1946, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С., зареєстрованого за №794, шляхом проведення ПАТ «Банк Кіпру» прилюдних торгів з початковою ціною, розмір якої буде визначено на підставі оцінки, проведеної в межах процедури виконавчого провадження, відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність (а.с. 201-204).

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 572/2921/15-ц (провадження № 61-3957св18) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, установлених статті 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Ці підстави, зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Таким чином, належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків і комісії за користування кредитом.

Наявність судового рішення за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, та встановлення факту невиконання ОСОБА_1 заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2011 року, наявність цього рішення не є підставою для припинення договірних правовідносин за кредитним договором №71/07 від 08.08.2007 року між сторонами.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що у Комунарському ВДВС м. Запоріжжя на виконанні знаходиться виконавчий лист №333/1576/15-ц, виданий 21 вересня 2015 року, на підставі оскаржуваного рішення. В рамках цього виконавчого провадження 20 лютого 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Згідно акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 23 жовтня 2018 року вказане квартира була передана у власність ТОВ «Кредитні Ініціативи» (а.с. 209-210).

Зі звернення ОСОБА_1 , в якому він зазначав про відсутність претензій до ТОВ «Кредитні Ініціативи» в рамках вказаного провадження, також вбачається, що він зобов`язався звільнити вказану квартиру у строк до 04 березня 2019 року (а.с. 32). Наведене, на думку колегії, також свідчить про визнання ним боргових зобов`язань саме за оскаржуваним судовим рішенням.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів перевіривши доводи апелянта дійшла висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2015 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: