ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/949/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання судового наказу, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 на підставі ст. 432 ЦПК України звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа - судового наказу, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з нього - ОСОБА_1 на утримання дітей, з підстав того, що на його думку, за двома виконавчими провадженями проводяться аналогічні виконавчі дії, й з підстав помилковості його видачі - неповного з`ясування судом дійсних правовідносин, вважаючи, що діти проживають з ним як батьком, а тому у суду не було підстав стягувати з нього аліменти на утримання дітей.

Представник заявника ОСОБА_3 , діючий на підставі ордеру адвоката про надання правової допомоги від 12 серпня 2019 року (а.с.18), заяву підтримав та просив її задовольнити.

Заінтересована особи в судове засідання не з"явилась, належним чином повідомлена про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті судової влади (суду), проте її неявка не перешкоджає розгляду даного процесуального питання згідно ч.3 ст. 432 ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (ч.3 ст. 432 ЦПК України).

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення заявника, його доводи та заперечення, вивчивши заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, її обґрунтування, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, дослідивши матеріали заяви у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку про залишення її без задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що судовим наказом, виданим Дарницьким районним судом м. Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку/доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, й до досягнення дітей повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 18.07.2019 року (а.с. 15).

Судовим наказом Балаклійського районного суду Харківської області від 28 травня 2019 року аналогічну заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей задоволено (а.с. 28-29).

При цьому ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 01 липня 2019 року, яка набула чинності згідно постанови Харківського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року, постановлений Балаклійським районним судом Харківської області судовий наказ від 28 травня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Суд, відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Норма ч.2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Проте, заявником не наведено підстав та не надано надав доказів про те, що виконавчий лист було видано помилково або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, на підставі яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, а його посилання на підставу того, що наявні два виконавчі документи (судові накази), за якими проводяться аналогічні виконавчі дії щодо стягнення з нього аліментів, є хибною позицією, оскільки ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 01 липня 2019 року, яка набула чинності згідно постанови Харківського апеляційного суду від 15 серпня 2019 року, постановлений Балаклійським районним судом Харківської області від 28 травня 2019 року судовий наказ визнано таким, що не підлягає виконанню, відповідно наразі наявний до виконання лише один виконавчий наказ - виданий Дарницьким районним судом м. Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей.

Окрім того, посилання заявника на помилковість його видачі - неповне з`ясування дійсних правовідносин, вважаючи, що діти проживають із заявником як батьком, а тому у суду не було підстав стягувати з нього аліменти на утримання дітей, є безпідставним, оскільки при видачі такого судового наказу суд помилки не допустився, прийняв рішення на підставі поданих заявником доказів, що не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково згідно положення ч.2 ст. 432 ЦПК України, більше пого - рішення суду щодо визначення місця проживання дітей із заявником як батьком, немає, що визнається таким заявником.

Так, у відповідності до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ видається судом, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

З-поміж іншого, на підтвердження наявності провадження двох виконавчих провадження за аналогічними судовими наказами (сформовані матеріали виконавчого провадження), матеріали заяви не містять, й у ході її розгляду не доповнені.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відтак, судом встановлено, що оспорюваний виконавчий лист (судовий наказ) не був виданий помилково, а на виконання рішення суду, відсутності обов`язку боржника повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин - не встановлено, а тому правових підстав для визнання виконавчого листа такими, що не підлягає виконанню, немає.

Зважаючи на доводи заяви, суд вважає, що заявником невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

При цьому суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедент ними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що наслідки розгляду цієї заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки він має право на захист своїх прав в порядку цивільного судочинства, звернувшись до суду з відповідною заявою про скасування судового наказу за новиявленими обставинами в порядку ч. 8 ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляду справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст. 432 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання судового наказу, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Копію ухвали направити заінтересованим особам невідкладно після її оголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України та ст.297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України та КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: