ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5696/18 Номер провадження 22-ц/814/487/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретарів: Радько О.М., Лимар О.М.

за участю: представника відповідача - Старинської Ю.П.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2018 року

по справі за позовом Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Національний авіаційний університет в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ (далі НАУ в особі Кременчуцького ЛК НАУ) звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що позивач є власником гуртожитку на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу по АДРЕСА_2.

Зазначають, що, відповідно до картки прописки, з 05 квітня 1998 року у вищезазначеному гуртожитку зареєстрована ОСОБА_1 , проте вона з моменту реєстрації у гуртожитку не проживала, її речі там відсутні.

З урахуванням наведеного прохали визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою гуртожитку по АДРЕСА_2 та примусово зняти її з реєстраційного обліку в гуртожитку по АДРЕСА_2 , що належить Кременчуцькому льотному коледжу НАУ (а.с.2-3).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2018 року у задоволенні позову Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, подав на нього апеляційну ск аргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що з моменту реєстрації у спірному приміщенні відповідач там не проживала, наведене не спростовано. Окрім того, їй надано в користування з 2005 року жиле приміщення в іншому гуртожитку позивача, розташованому на території аеродрому В. Кохнівка.

Зазначають, що відповідач своєчасно не здійснювала оплату комунальних платежів, внаслідок чого рішенням суду з ОСОБА_1 було стягнуто відповідну заборгованість.

Вказують, що місцевий суд при постановленні оскаржуваного рішення не врахував, що ОСОБА_1 не було надано жодних доказів правомірності користування спірним приміщенням в гуртожитку та визнано, що вона там ніколи не проживала і не проживає.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на законність та обгрунтованість рішення місцевого суду, прохає залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що вона з 1997 року по 2019 рік проживала в кімнаті НОМЕР_3 курсантського гуртожитку на території навчального аеродрому, де і знаходяться всі її речі. В подальшому, на підставі рішення Автозаводського райвиконкому м. Кременчука №429 від 25.06.1998 року та прописки через паспортний стіл від 22.07.1998 року, відповідача було зареєстровано в гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Зазначає, що через конфлікт з позивачем, її було незаконно виселено з орендованої кімнати НОМЕР_3 курсантського гуртожитку на території навчального аеродрому.

Зауважує, що вона була вселена до кімнати НОМЕР_3 курсантського гуртожитку, що знаходиться на території навчального аеродрому, з підстав, що не суперечать п.17 Примірного положення про гуртожитки, тривалий час користувалась цим житлом, відтак, її право проживання підлягає захисту на підставі п.2 ст.8 Конвенції.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2011 року, гуртожиток на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу по АДРЕСА_2 належить Державі Україна в особі Міністерства освіти та науки, молоді та спорту України, із зазначенням правового режиму майна: право оперативного управління, Національний авіаційний університет (а.с.4).

Згідно даних з ксерокопії форми 1 у гуртожитку по АДРЕСА_2 , з 03 липня 1998 року зареєстрована ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до актів від 05 червня 2017 року, 14 грудня 2017 року, 21 червня 2018 року, в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 , що підтверджується карточкою прописки. Проте, вона за адресою реєстрації не проживала із самого початку і не проживає останні півроку. Даний факт підтверджується показами свідків (а.с.7-9).

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з безпідставності вимог, оскільки позивач у судовому засіданні стверджував, що особа не мала права на проживання у гуртожитку по АДРЕСА_2 із 84 кімнат для проживання їй надана не була, ОСОБА_1 не є членом сім`ї власника, а тому підстави для задоволення позову про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням відсутні.

Такі висновки в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається зі змісту ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормою ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як убачається з матеріалів справи, позивачу належить право оперативного управління державним майном, а саме гуртожитком по АДРЕСА_2 (а.с.4).

У 1998 році адміністрація льотного коледжу звернулася з поданням до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про прописку ОСОБА_1 з сім`єю на житлову площу гуртожитку льотного коледжу за адресою: АДРЕСА_2. Після чого, на засіданні районної комісії по прописці та паспортному режиму від 19.06.1998 року (протокол №12), ухвалено рекомендувати виконкому дозволити прописку ОСОБА_1 з матір`ю та сином в гуртожитку льотного коледжу за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно відомостей з паспорта відповідача серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2, гуртожиток (а.с.36), наведене також підтверджується Довідкою (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28.10.2015 року (а.с.110). При цьому, ні в паспорті, ні в довідці не міститься інформації про виділення ОСОБА_1 конкретної кімнати у вказаному гуртожитку.

Також, як зазначено вище та не заперечується сторонами по справі, належними та допустимими доказами, а саме актами від 05 червня 2017 року, 14 грудня 2017 року, 21 червня 2018 року, підтверджено факт не проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою з моменту реєстрації по теперішній час (а.с.7-9).

Окрім того, заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.07.2017 року позов Національного авіаційного університету в інтересах Кременчуцького льотного коледжу НАУ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцького льотного коледжу НАУ, заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг з 01.01.2014 року по 30.11.2016 року в розмірі 19321,00 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за період з жовтня 2013 року по грудень 2013 року, відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету 1378,00 грн. у повернення сплаченого судового збору.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.1997 року ОСОБА_1 звернулася з заявою на ім`я начальника аеропорту В. Кохнівка , в якій прохала виділити їй кімнату в гуртожитку В . Кохнівка без права прописки.

Зазначеним судовим рішенням від 25.07.2017 року встановлено, що, на підставі заяви 1997 року ОСОБА_1 було надано кімнату для проживання у гуртожитку №55 Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету за адресою: АДРЕСА_6 . Зареєстрована відповідач за адресою: АДРЕСА_2 , у гуртожитку № 5 , який також знаходиться на балансі відповідача.

В подальшому, 10.05.2005 року між ОСОБА_1 та Кременчуцьким льотним коледжом НАУ в особі начальника коледжу ОСОБА_5 було укладено Договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_7, гуртожиток.

Як убачається з Витягу з Інструкції про пропускний і внутрішній об`єктовий режим Кременчуцького льотного коледжу НАУ від 26.01.20018 року, територія авіамістечка, де розташований гуртожиток, в якому фактично проживала відповідач, є контрольованою зоною і зоною обмеженого доступу.

Відтак, з наведеного вбачається, що відповідач не тільки не користується (не проживає) у гуртожитку АДРЕСА_2 , а й не здійснює оплату комунальних послуг за місцем реєстрації, за відсутності виділення їй конкретного приміщення для проживання.

Як убачається з п.14 розділу 3 Типового положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

При цьому, як установлено матеріалами справи та не спростовано позивачем, прописуючи ОСОБА_1 у гуртожитку по АДРЕСА_2 , Кременчуцьким ЛК НАУ не було видано їй ордер, який є підставою для вселення та не виділено вільного житлового приміщення для проживання, оскільки ні паспорт відповідача, ні довідка (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28.10.2015 року, не містять відомостей про виділення ОСОБА_1 конкретної кімнати у вказаному гуртожитку.

Окрім того, як убачається з листа Кременчуцького ЛК НАУ від 10.04.2015 року №27-04/548, направленого ОСОБА_1 , позивачем підтверджено, що відповідач за місцем реєстрації у гуртожитку по АДРЕСА_2 , фактично не проживає, надання їй житла за місцем реєстрації є неможливим за його відсутності.

При цьому, як зазначено вище, з матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі написаної нею заяви від 01.11.1997 року була вселена до гуртожитку, розташованого на території аеродрому В . Кохнівка . В даній заяві відповідач вказувала, що вона обізнана про відсутність у неї права прописки у вказаному жилому приміщенні.

При вирішенні питання, які норми матеріального права необхідно застосовувати в кожному конкретному випадку, суд враховує, що статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Як убачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2011 року, гуртожиток на 84 місця з медико-санітарною частиною Кременчуцького льотного коледжу по АДРЕСА_2 належить до державної форми власності (а.с.4).

Окрім того, як убачається з відповіді від 10.04.2015 року №27-04/548, позивачем роз`яснено ОСОБА_1 , що приватизація кімнати в гуртожитку коледжу є неможливою, оскільки дія ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» від 04.09.2008 року, не поширюється на гуртожитки, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні державних навчальних закладів (а.с.37).

Також, пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.

Відтак, виселення відповідача з підстав, визначених у позові, а саме за вимогами ст.ст. 317-319, 346,405 ЦК України є безпідставним, оскільки спірний гуртожиток не є приватною власністю, він належить державі, жодного договору найму щодо конкретної жилої кімнати з наявних 84 місць, у гуртожитку по АДРЕСА_2 між сторонами по справі не укладалось, відтак, місцевим судом вірно зазначено, що і підстави для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що з моменту реєстрації у спірному приміщенні відповідач там не проживала та їй надано в користування з 2005 року жиле приміщення в іншому гуртожитку позивача, розташованому на території аеродрому В. Кохнівка, колегія суддів до уваги не приймає, з урахуванням обставин, викладених вище. Окрім того, факт не проживання відповідача у гуртожитку по АДРЕСА_2 не заперечується жодною зі сторін, проте виселення ОСОБА_1 з вказаного гуртожитку з підстав, визначених у позові, буде неправомірним, оскільки позивачем було помилково, визначено норми матеріального права, що в даному випадку не підлягають до застосування.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не було надано жодних доказів правомірності користування спірним приміщенням в гуртожитку, колегія суддів оцінює критично, оскільки жодного приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_2 відповідачу фактично виділено так і не було.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу НАУ,- залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова