Ухвала

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 203/7722/14-ц

провадження № 61-9525ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року у складі судді Куценка Т. Р., у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2007 року № 2007-ПМ-67 у розмірі 2 082 799,62 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 2007-ПМ-67 від 15 червня 2007 року у розмірі 2 082 799,60 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 1 811 387,55 грн, заборгованості по відсоткам - 258 322,89 грн та пені - 13 089,16 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року відмовлено у відкриті апеляційного провадження за апеляційною ОСОБА_1 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а тому, керуючись частиною другою статті 358 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року ці недоліки було усунуто.

У заяві ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що оскаржену ухвалу апеляційного суду їй не направлялася, а про оскаржену ухвалу дізналася 05 вересня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи у приміщені апеляційного суду. Крім того, особою, яка подала касаційну скаргу, надано відповідь апеляційним судом адресований ОСОБА_1 про направлення на її адресу копію оскаржуваної ухвали 23 серпня 2019 року зі штрихкодовим ідентифікатором № 555. Відповідно до відстеження поштових відправлень на веб-порталі АТ «Укрпошта» відправлення знаходиться у точці видачі/доставки. На підтвердження вказаних обставин надає відповідь апеляційного суду від 18 жовтня 2019 року Вих. № 04.7-14/448/2019 адресована ОСОБА_1 про направлення на її адресу копію оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив всі обставини справи, а саме не надав оцінку тому, що апеляційна скарга подана в розрізі прийняття судом першої інстанції ухвали від 27 липня 2019 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як свідчить тлумачення частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про пред`явлення до неї позову та про розгляд справи у суді, оскільки у матеріалах справи є її заява про неможливість бути присутнім у судовому засіданні, яка містить клопотання про направлення їй копії судового рішення на вказану нею адресу. Конверт із копією судового рішення повернуто до суду першої інстанції у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц зроблено висновок, що згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Встановивши, що ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою у серпні 2019 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення і відсутні підстави, передбачені пунктами 1 та 2 частини другої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним (частини другої статті 358 ЦПК України), а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат