Справа № 615/1368/19
Провадження № 6/625/3/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2019 року Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Лосєв Д.К.,

за участю секретаря Калюжної Л.Д..

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служи по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Чернецької Валентини Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

06.11.2019 старший державний виконавець Чернецька В.В., звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду, обґрунтовуючи його тим, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження № 59531220 з примусового виконання вимоги № Ф-12692-17У, виданої 08.11.2017 ГУ ДФС у Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості у розмірі 4914,36 грн.

Відповідно до ст.ст.3,4,24,25,26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавцем 12.07.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Під час виконання встановлено, що згідно отриманої інформації, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

19.07.2019 на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень з причин невиконання рішення, однак ОСОБА_1 на виклик не з`явився, про причини неявки виконавця не повідомив.

На сьогоднішній день рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч.5 ст.19 ЗУ "Про виконавче провадження", що свідчить про необхідність вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

Старший державний виконавець у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України інші сторони та заінтересовані особи не повідомлялись про розгляд подання.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного:

08.11.2017 ГУ ДФС у Харківській області видано вимогу за № Ф-12692-17 У про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу у розмірі 4914,36 грн (а.с. 3).

Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служи по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Чернецької В.В. від 12.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59531220 за зазначеною вище вимогою (а.с. 4-5).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 173864789 від 15.07.2019 слідує, що відомості про право власності на нерухоме майно у боржника ОСОБА_1 відсутні (а.с. 7-8).

Як вбачається із доданих до подання відповідей про номери рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 та про джерела отримання доходів ОСОБА_1 відомості відсутні (а.с. 9-10).

З витягу про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що за боржником будь-яких транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 11).

За повідомленням ДМС України від 16.07.2019 ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 03.02.2017 органом видачі 6311 (а.с. 12).

Зі змісту довідки №1520/02-15, виданої Коломацькою селищною радою Харківської області 24.07.2019, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 селищна рада не володіє (а.с. 13).

Згідно акту державного виконавця, складеного 18.09.2019 в сел. Коломак Коломацького району Харківської області, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. Майно, що належить боржника та на яке можливо звернути стягнення не виявлено (а.с. 14).

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятого 16.09.1963, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язання за рішенням.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст. 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 та у п.19 ч.3 ст.18 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, позначає з об`єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльності) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п.50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11.07.2013, набуло статусу остаточно 11.10.2013) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першочергово було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем вжито заходів щодо розшуку майна боржника, однак доказів існування чи відсутності майна у боржника ОСОБА_1 виконавцем не надано.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилається на те, що у ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати заборгованості в розмірі 4914, 36 грн., але не надає доказів того, що боржник отримував документи, які виносились у процесі виконання виконавчого провадження, а також, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання боргових зобов`язань, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Крім того, в матеріалах подання немає жодних письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

В матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобов`язання, чи у нього є на це об`єктивні причини, а тому подання є передчасним, в зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259-261, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служи по Валківському та Коломацькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Чернецької Валентини Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Коломацький районний суд Харківської області протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення його відповідної ухвали.

СУДДЯ: