Головуючий у 1 інстанції Васильченко О.Г.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Сидельникова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2019 року у цивільній справі № 263/3733/19 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, уточнивши який просить суд визнати за ним право власності на малу архітектурну форму - торгівельний павільйон металевий, з габаритами Шх2500мм, Вх2500мм, Гх2000мм, а також право власності на малу архітектурну форму - торгівельний павільйон металевий, з габаритами Шх6200мм, Вх3300мм, Гх3300мм. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 01 серпня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір №17, який за своєю формою є договором підряду. Відповідно до предмету договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався на свій ризик виготовити металоконструкцію відповідно до Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а він в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. Так, Специфікацією до підрядного договору №17 від 01.08.2014 року передбачено, що ФОП ОСОБА_2 виготовляє торгівельний павільйон металевий, габарити: Шх2500мм, Вх2500мм, Гх2000мм, ціна витоплення складає 70000 грн., яку він сплатив протягом 2 робочих днів з дня укладення договору. Виконавши умови договору він прийняв від відповідача виготовлений павільйон у власність, що підтверджується актом виконаних робіт до підрядного договору №17 від 01.08.2014р. Крім того, 01.07.2015р. між ним та відповідачем було укладено договір №21, який за своєю формою є договором підряду. Відповідно до предмету договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався на свій ризик виготовити металоконструкцію відповідно до Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а він в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. Так, Специфікацією до підрядного договору №21 від 01.07.2015 року передбачено, що ФОП ОСОБА_2 виготовляє торгівельний павільйон металевий, габарити: Шх6200мм, Вх3300мм, Гх3300мм, ціна витоплення складає 240000 грн., яку він сплатив протягом 2 робочих днів з дня укладення договору. Виконавши умови договору він прийняв від відповідача виготовлений павільйон у власність, що підтверджується актом виконаних робіт до підрядного договору №21 від 01.07.2015р. Після отримання у власність вказаних металевих павільйонів, вони були встановлені за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . 17 липня 2018 року за вказаними адресами зникли павільйони. На підставі протоколу №27 від 12.04.2018 року вказані торгівельні павільйони були демонтовані. Як повідомив КП «Полігон ТПВ» згідно з договором про надання послуг тимчасового надання місця під розміщення демонтованих споруд від 25.06.2018р. №73/18 укладеного між Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради та комунальним підприємством КП «Полігон ТПВ», останнє надало безоплатно місце під розміщення демонтованих споруд. Після чого він був вимушений звернутися до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради з заявою про повернення металевих павільйонів, за результатами розгляду якої йому було відмовлено у поверненні торгівельних павільйонів. Оскільки він не має правовстановлюючих документів на вказані павільйони, в зв`язку з чим не визнається його право власності на них, він вимушений звернутися до суду. Враховуючи викладене, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2019 року позов задоволено.

З даним рішенням не погодилася Маріупольська міська рада і оскаржила його в апеляційному порядку. Представник апелянта посилається на те, що 13.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання права власності та повернення майна. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання права власності та повернення майна у порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання. Маріупольська міська рада отримала копію вказаної ухвали про відкриття провадження по цій справі. 6 вересня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень їх представник дізнався про рішення суду по цій справі, в якому відповідачем вказана фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , а не Маріупольська міська рада. Ухвалу про заміну первісного відповідача належним відповідачем або про залучення співвідповідача суд не постановляв і Маріупольській міській раді не надсилав, розглянув справу без участі представника Маріупольської міської ради. Також апелянт посилається на те, що судом не повно з`ясовано обставини справи і не враховано, що між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 відсутній спір щодо права власності позивача на вказані малі архітектурні форми, а тому права і законні інтереси позивача відповідачем ОСОБА_2 не порушувалися і не оспорювалися. Просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представниця Маріупольської міської ради повністю підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці Маріупольської міської ради, позивача і його представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу Маріупольської міської ради з наступних підстав.

13.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання права власності та повернення майна. Він посилається на те, що відповідачем - Маріупольською міською радою не визнається його право власності на спірні малі архітектурні форми, які виготовив йому фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .

На підтвердження цих обставин позивач надав відповідь Маріупольської міської ради на його заяву від 5.12.2018 року. З відповіді вбачається, що на засіданні Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м.Маріуполя 14.12.2018 року розглянуто питання повернення позивачу спірної тимчасової споруди, при цьому, було вирішено відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви у зв`язку з неможливістю встановити власника тимчасової споруди.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 квітня 2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про визнання права власності та повернення майна у порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.

21 серпня 2019 року, тобто через п`ять місяців після відкриття провадження по вказаній цивільній справі позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог і в цій заяві вказує відповідачем тільки ОСОБА_2 , якого раніше позивач вказував в позові як третю особу.

В статті 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з вимогами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що Жовтневий районний суд м.Маріуполя ухвалу про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача по вказаній цивільній справі не постановляв, при цьому розглянув справу без участі Маріупольської міської ради, як відповідача по цій справі.

Згідно з вимогами ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі Маріупольська міська рада посилається на те, що суд порушив вимоги процесуального Закону, не постановив ухвалу про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача по справі і розглянув вказану цивільну справу без участі представника відповідача - Маріупольської міської ради.

Апеляційний суд встановив, що вказані доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, і дійшов висновку, що в цій частині апеляційну скаргу слід задовольнити. Рішення суду необхідно скасувати на підставі вимог ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України і ухвалити нове рішення по вказаній цивільній справі.

Згідно з вимогами статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

В статті 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно з вимогами статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Апеляційним судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №17, який за своєю формою є договором підряду. Відповідно до предмету договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити металоконструкцію відповідно до Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. Специфікацією до підрядного договору №17 від 01.08.2014 року передбачено, що ФОП ОСОБА_2 виготовляє торгівельний павільйон металевий, габарити: Шх2500мм, Вх2500мм, Гх2000мм, ціна витоплення складає 70000 грн., яку позивач сплатив протягом 2 робочих днів з дня укладення договору. Виконавши умови договору позивач прийняв від відповідача виготовлений павільйон у власність, що підтверджується актом виконаних робіт до підрядного договору №17 від 01.08.2014р.

01.07.2015р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №21, який за своєю формою є договором підряду. Відповідно до предмету договору ФОП ОСОБА_2 зобов`язався виготовити металоконструкцію відповідно до Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а позивач в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити виконану роботу. Специфікацією до підрядного договору №21 від 01.07.2015 року передбачено, що ФОП ОСОБА_2 виготовляє торгівельний павільйон металевий, габарити: Шх6200мм, Вх3300мм, Гх3300мм, ціна витоплення складає 240000 грн., яку позивач сплатив протягом 2 робочих днів з дня укладення договору. Виконавши умови договору позивач прийняв від відповідача виготовлений павільйон у власність, що підтверджується актом виконаних робіт до підрядного договору №21 від 01.07.2015р.

На підставі протоколу №27 від 12.04.2018 року засідання Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради торгівельні павільйони, які були встановлені за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , були демонтовані та перевезені до полігону ТПВ «твердих побутових відходів» що знаходиться по пр . Єдності в місті Маріуполі .

З відповіді КП «Полігон ТПВ» вбачається, що згідно з договором про надання послуг тимчасового надання місця під розміщення демонтованих споруд від 25.06.2018р. №73/18 укладеного між Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради та комунальним підприємством КП «Полігон ТПВ», останнє надало безоплатно місце під розміщення демонтованих споруд торгівельних павільйонів.

ОСОБА_1 05.12.2018 року звернувся до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради з заявою про повернення металевих павільйонів, за результатами розгляду якої йому 15.12.2018 року було відмовлено у поверненні торгівельних павільйонів, оскільки неможливо встановити власника тимчасової споруди.

В статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.334 ЦК Украї ни, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірні малі архітектурні споруди на підставі договору підряду та актів виконаних робіт, укладених з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Відповідач - Маріупольська міська рада не визнає право власності позивача ОСОБА_1 на вказані малі архітектурні споруди і просить відмовити йому в задоволенні його уточнених позовних вимог про визнання права власності на спірні споруди, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не порушувалися і не оспорювалися права і законні інтереси ОСОБА_1

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Так як відповідачем - Маріупольською міською радою не визнається право власності ОСОБА_1 на спірні малі архітектурні споруди і це підтверджується матеріалами справи і поясненнями представника Маріупольської міської ради, апеляційний суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на спірні об`єкти.

Керуючись ст. 376, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на малу архітектурну форму - торгівельний павільйон металевий, з габаритами Шх2500мм, Вх2500мм, Гх2000мм.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на малу архітектурну форму - торгівельний павільйон металевий, з габаритами Шх6200мм, Вх3300мм, Гх3300мм.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 11 листопада 2019 року.

Суддя