ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/2912/19
Провадження № 22-ц/4820/2002/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

розглянув в письмовому позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/2912/19 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 26 липня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В травні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовною заявою в якій зазначав, що 21 квітня 2017 року ФОП ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» http://privatbank.ua. 04 травня 2017 року на підставі укладеного договору позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідачці кредитні кошти у розмірі 50 000 грн. Позивач вказує, що в порушення умов договору відповідачка не повернула кредитні кошти у передбачений договором термін та не сплатила в повному обсязі проценти у вигляді щомісячної комісії, у зв`язку із чим в позичальника виникла заборгованість у розмірі 117267,55 грн., що складається з: 44761,96 грн. - заборгованість за кредитом; 28446,65 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно пунктів 3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1. Умов; 11000 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої згідно пунктів 3.2.8.3.2 та 3.2.8.9 Умов; 33058,94 грн. - заборгованість з пені, нарахованої згідно пункту 3.2.8.10.1 Умов. Позивач вказує, що 15 серпня 2017 року відповідачем була припинена підприємницька діяльність. Посилаючись на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2013 року (справа №6-125цс13) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №686/19162/15-ц), позивач вважає, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на викладене АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 117267,55 грн.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 26 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 44761,96 грн. та 733,26 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що відсутність підпису відповідачки на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідачка поставила саме в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ», чим засвідчила те, що вона повністю погоджується з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Крім того, апелянт не погоджується із застосуванням судом позиції Великої Палати Верховного Суду по цивільній справі №342/180/17-ц. На думку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків та пені по кредиту. Зважаючи на викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та пенею і постановити нове, яким ці позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а провадження у цивільній справі№676/2912/19 підлягає закриттю виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 с. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

В силу ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З підстав порушення судом першої інстанції вищезазначених норм процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає до скасування із закриттям провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Судом встановлено, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пов`язані з укладеним 21.04.2017 року між сторонами - ФОП ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного договору б/н, який відповідачка уклала через систему інтернет-клієнт-банкінгу та із використанням електронного цифрового підпису шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ». Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» http://privatbank.ua.

Предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, зокрема, фізичні особи, які не є підприємцями. Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, визначені у статті 20 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на приписи ч.1 ст. 20 ГПК України, а також ст. ст. 4 і 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу.

Зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Встановлено, що кредит «КУБ» 21.04.2017 року наданий відповідачці як фізичній особі - підприємцю з перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок підприємця після схвалення бізнес - проекту у ПриватБанку (а. с. 12 - 13).

15.08.2017 року ФОП ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.27).

З 15 грудня 2017 року, що є датою набрання чинності ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, яку раніше здійснювала зазначена фізична особа, зареєстрована підприємцем (п. 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

У випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (див. пункт 4.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18).

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04.12.2013 року (справа № 6-125цс13), якими позивач обґрунтовує підстави для звернення з позовом до суду загальної юрисдикції, у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Висновків щодо юрисдикції суду у спорах з фізичними особами-підприємцями, які втратили такий статус до звернення з відповідним позовом до суду, Верховний Суд України у справі № 6-125цс13 не робив і, крім того, у цій справі позивач звернувся з позовною заявою до 15 грудня 2017 року, тобто під час дії ГПК і ЦПК України в інших редакціях.

Оскільки спірні правовідносини між позивачем та ОСОБА_1 виникли щодо виконання фізичною особою - підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідачки із втратою статусу фізичної особи - підприємця не припинилися, тому суд апеляційної інстанції вважає, що цей спір відноситься до юрисдикції саме господарського суду, а висновки Верховного Суду України, що сформульовані у постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13 на спірні правовідносини не поширюються.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 04 вересня 2019 року у цивільній справі №640/16902/18.

В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для вирішення спору за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по суті в порядку цивільного судочинства і суду слід було застосувати положення ст. 255 ч. 1 п. 1, ст. 256 ч. 1 ЦПК України та закрити провадження в справі, роз`яснивши позивачу, що її розгляд віднесено до юрисдикції господарського суду.

За таких умов питання обґрунтованості пред`явлених вимог, доведеності позову, інші обставини наразі значення не мають, позаяк відповідні доводи і докази сторін мають значення, якщо оцінюються у належний процесуальний спосіб судом, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи. Сторони не можуть бути позбавлені права діяти на захист своїх законних прав та інтересів у передбаченому для цього законом процесуальному порядку.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає до часткового задоволення із ухваленням судового рішення про скасування оскаржуваного рішення суду та закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 377, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 26 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк