Справа № 214/4255/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Звада Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/4255/19 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області (вул. Льотчиків, буд.36а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) про визнання права власності на квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , яка придбана нею на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенком О.А. за реєстраційним №206. Разом з цим, позивачка вказує, що цей правовстановлюючий документ був втрачений. З метою розпорядження своїм майном позивачка письмово зверталася до криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області з питанням видачі дублікату вказаного договору. На таке звернення ОСОБА_1 було отримано відповідь, згідно з якою приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенко О.А. припинив свою діяльність, але документи до архіву не передав. На сьогоднішній день місцезнаходження нотаріальних документі невідоме, тому видати запитуваний дублікат немає можливості. Також, 06.07.2017 року позивачка надала оголошення у газеті «Звєзда-4» №27-1951 щодо втрати договору купівлі-продажу квартири на ім`я ОСОБА_1 , який вважати недійсним. У зв`язку з викладеним для захисту своїх майнових прав позивачці довелось звернутися до суду з вказаним позовом.

Позивач до суду не з`явилася, при цьому представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06.03.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенком О.А., за реєстраційним №206, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 . При цьому, 10.01.2002 року нотаріусом Глущенком О.А. видано дублікат вказаного договору (а.с.3).

Право власності на вказану квартиру зареєстроване КП «Криворізьке БТІ» ДОР за реєстровим №11997 в книзі: 38-87, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №26973646 від 10.08.2010 року та копією реєстраційного посвідчення КП «Криворізьке БТІ» (а.с.4, 6).

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 , вказана квартира складається з: двох кімнат житловою площею 27.70 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,2 кв.м., 2-а кімната - 10,5 кв.м., кухні - 5,8 кв.м., ванної кімнати - 2,9 кв.м., коридору - 6,0 кв.м.; загальна площа квартири 42,4 кв.м. (а.с.7-8).

Натомість, як видно з копії газети «Зірка-4», №27-1951, оголошення №0008, договір купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_1 , вважати недійсними (а.с.9).

При цьому, з відповіді в.о. державного нотаріуса Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Грабевник О.В. №520/02-05 від 13.08.2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріального архіву з заявою про видачу втраченого договору купівлі-продажу, але у вказаній нотаріальній дій їй було відмовлено, оскільки приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Глущенко О.А. припинив свою нотаріальну діяльність, але документи до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, зокрема, до Криворізької філії, не передав. На сьогоднішній день місцезнаходження нотаріальних документів невідоме (а.с.5).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_2 , її оціночна вартість станом на 03.06.2019 року становить 76320,00 грн. (а.с.10).

Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог щодо визнання за нею права власності на вказану квартиру, суд виходить з такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.2 ст.22, ч.5 ст.55, ст.64 Конституції України, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України.

Згідно з ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав.

За правилами ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005).

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

На підтвердження наявності у позивачки суб`єктивного права, на захист якого подано позов, остання надала суду достатньо доказів в їх сукупності, що підтверджують її право на вказану квартиру, яке також підлягає захисту в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачка правомірно набула у власність квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу. Право власності за ОСОБА_1 зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу позбавляє позивачку можливості реалізації нею права власності, яке за встановлених судом обставин підлягає захисту.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Таким чином, приймаючи до уваги викладені вимоги матеріального та процесуального закону, оцінивши зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що в силу ст.392 ЦК України, рішення суду про визнання права власності на майно підтверджує наявне в позивача право власності як речове право, яке підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 206, 258-259, 263-265, 273, 354, 355, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області про визнання права власності на квартиру у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 , що складається з: двох кімнат житловою площею 27.70 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17,2 кв.м., 2-а кімната - 10,5 кв.м., кухні - 5,8 кв.м., ванної кімнати - 2,9 кв.м., коридору - 6,0 кв.м.; загальною площею - 42,4 кв.м.

Речове право, підтверджене рішенням суду, підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом, після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова