ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/1174/13-ц

Провадження № 22-ц/818/3606/19

01 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року (суддя Колодяжна І. М.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

встановив:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн., до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 січня 2005 року розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач вихованням дитини не займається та не надає матеріальну допомогу на його утримання, угоди на добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на ті самі обставини, що і при зверненні до суду.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2009 року вже стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 03.07.2009 року та до зміни матеріального стану або покращення стану здоров`я дитини.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 січня 2005 року розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 , актовий запис №21, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26 червня 2012 року.

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до статті 3 конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, як зазначено в статті 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.

Це положення також відображене в статті 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно достатті 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положеньстатті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1статті 184 СК України).

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положеньстатті 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 1000 гривень, до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наведені обставини в сукупності свідчать про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки 16.10.2009 року рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова вже було задоволено її позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, це рішення набрало законної сили та виконується, а повторне звернення з такими самими позовними вимогами законодавством не передбачено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що дитина є інвалідом дитинства та потребує лікування та додаткових фінансових витрат на неї не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не є підставою для стягнення аліментів в даній справі, оскільки за своєю природою витрати, пов`язані з хворобою, каліцтвом дитини є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегулювано ст. 185 СК України. Такі вимоги позивачем не заявлялись та не є предметом розгляду у цій справі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали та обставини справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко