Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 168/132/18

провадження № 61-2019св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

заявник - заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Бащук Сергій Миколайович,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області на ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року у складі судді Назарука О. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Русинчука М. М., Федонюк С. Ю.,

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2018 року заступник керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області (далі - Нудиженська сільська рада) звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Старовижівський РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області) Бащука С. М.

Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2016 року у справі № 168/68/16-ц задоволено позов прокурора Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави Україна в особі державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» і Нудиженської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, стягнуто з останнього на користь Нудиженської сільської ради майнову шкоду у розмірі 40 229 грн 02 коп.

07 листопада 2017 року на підставі вказаного рішення судом виданий виконавчий лист № 168/68/16-ц.

30 січня 2018 року Любомльський відділ Ковельської місцевої прокуратури надіслав до Старовижівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області виконавчий лист до виконання.

Однак 07 лютого 2018 року головний державний виконавець Старовижівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Бащук С. М. направив Нудиженській сільській раді повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з мотивів відсутності документів про сплату авансового внеску.

Прокурор вважав, що повернення виконавчого листа є незаконним, оскільки суперечить статтям 14, 15, 26 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим просив визнати неправомірними дії та скасувати рішення головного державного виконавця Старовижівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Бащука С. М. у формі повідомлення від 07 лютого 2018 року № 387 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати державного виконавця прийняти рішення щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом від 29 березня 2016 року № 168/68/16-ц.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, у задоволенні скарги заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради відмовлено.

Суди зробили висновки про правомірність повернення державним виконавцем виконавчого листа без виконання у зв`язку з несплатою авансового внеску.

Короткий зміст касаційної скарги

У лютому 2019 року до суду касаційної інстанції від заступника прокурора Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити вимоги скарги на дії державного виконавця.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2019 року поновлено заступнику прокурора Волинської області строк на касаційне оскарження ухвали Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року та постанови Волинської області від 28 листопада 2018 року, відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник посилається на те, що аналіз частин першої та другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що закон, надаючи прокурору, як самостійному учаснику виконавчого провадження, право звертатися до виконавця із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, у разі представництва інтересів держави в суді, не покладає на нього обов`язок додавати до заяви квитанцію про сплату авансового внеску. Такий обов`язок покладений лише на стягувача, яким прокурор не є.

Таким чином, у разі пред`явлення до виконання виконавчого листа прокурором при представництві ним інтересів держави в суді на нього не покладається обов`язок сплачувати авансовий внесок, а відтак і подавати квитанцію про сплату авансового внеску, у тому числі і стягувачем.

Обставини справи

Суди встановили, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2016 року у справі № 168/68/16-ц задоволено позов прокурора Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави Україна в особі ДП «Любомльське лісове господарство» та Нудиженської сільської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Нудиженської сільської ради майнову шкоду у розмірі 40 229 грн 02 коп.

07 листопада 2017 року районний суд видав виконавчий лист № 145/17 у вищевказаній справі. Стягувачем зазначена Нудиженська сільська рада.

30 січня 2018 року прокурор Ковельської місцевої прокуратури направив цей виконавчий лист разом із заявою про примусове його виконання до Старовижівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області.

Повідомленням від 07 лютого 2018 року головного державного виконавця Бащука С. М. виконавчий документ повернуто стягувачу (Нудиженській сільській раді) без прийняття до виконання, оскільки останній не надав квитанції про сплату авансового внеску.

При винесенні цього повідомлення державний виконавець керувався пунктом 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи такі дії неправомірними, заступник прокурора Ковельської місцевої прокуратури в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради подав до суду дану скаргу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржені судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив із правомірності дій державного виконавця, оскільки до виконавчого листа, направленого до ДВС, у порушення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не приєднано платіжних документів про сплату авансового внеску, що відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Апеляційний суд визнав ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.

Колегія не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржених дій державного виконавця) до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості. Конституційний Суд України зазначив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеним положеннями частини другої статті 26 Закону правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення без виконання виконавчого документа з мотивів несплати авансового внеску не можуть вважатися правомірними.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/9278/16-ц (провадження № 61-33331сво18).

Таким чином, скарга в частині вимог про визнання неправомірними дій та скасування повідомлення головного державного виконавця Старовижівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Бащука С. М. від 07 лютого 2018 року № 387 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання підлягає задоволенню.

Інші вимоги скарги є необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала та постанова судів попередніх інстанцій - скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення скарги прокурора.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області задовольнити частково.

Ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року скасувати.

Скаргу заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області на неправомірні дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Бащука Сергія Миколайовича щодо повернення виконавчого документа від 07 листопада 2017 року стягувачу без прийняття до виконання.

Скасувати повідомлення від 07 лютого 2018 року про повернення виконавчого документів від 07 листопада 2017 року стягувачу, постановлене головним державним виконавцем Старовижівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Бащуком Сергієм Миколайовичем за рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 29 березня 2016 року у справі № 168/68/16-ц.

У задоволенні інших вимог скаргизаступника керівника Ковельської місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави Україна в особі Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар В. І. Журавель Є. В. Краснощоков