ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 638/15084/18

провадження № 22-ц/818/4189/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Комплекс з вивозу побутових відходів»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року у складі судді Григор`єва Б.П. ,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання заборгованості за сплату за вивезення побутових відходів безпідставною та зобов`язання Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» (надалі КП) списати з його особового рахунку заборгованість у розмірі 2011,23 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Під час звернення позивача до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради з метою оформлення субсидії, позивачу стало відомо, що станом на 01.05.2018 він має прострочену заборгованість з оплати послуги щодо вивезення побутових відходів в сумі 2011,23 коп. З зазначеною заборгованістю позивач не згоден, вважає її безпідставно нарахованою тому, що він не укладав з КП договір про надання послуг з вивезення побутових відходів. ОСОБА_1 також не згодний з визначеною відповідачем ціною за послуги, які він надає населенню, тому, що вони є безпідставно завищеними. Крім цього, спірна заборгованість сформувалась у період з 01.08.2012 по 01.05.2018, тому не може бути стягнута поза межами строку позовної давності.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано заборгованість за послуги з вивозу побутових відходів КП, яка нарахована ОСОБА_1 станом на 01.05.2018 в розмірі 2012 грн 23 коп. безпідставною. Зобов`язано КП списати заборгованість в розмірі 2012,23 грн з особового рахунку позивача. Стягнуто з КП на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що КП не надало суду будь-яких доказів укладення між сторонами у справі договору про надання послуг щодо вивезення побутових відходів. За відсутності такого договору відповідач не мав права нараховувати плату за надані послуги.

В апеляційній скарзі КП просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме, не застосування судом до спірних правовідносин вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про відходи», що встановлюють обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Суд не перевірив та не встановив фактичне існування між сторонами у справі договірних відносин. Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про відходи» не передбачена обов`язкова письмова форма договору, що також підтверджується ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого договором вважається усний чи письмовий правочин між споживачем та виконавцем. Сама по собі відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих йому послуг. Зобов`язання відповідача щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачене чинним законодавством як спосіб захисту прав. Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі, за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується даними свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 26.05.2004 (а.с. 4 - 5 ).

ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в зазначеній квартирі разом з сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку дільниці № 9 комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 292 від 24.11.2017 (а.с. 10).

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради № 1250/04 від 25.06.2018 у ОСОБА_1 наявна заборгованість щодо сплати послуг за вивезення побутових відходів у сумі 2012,23 грн (а.с. 7).

Згідно листа КП № 1890 від 14.09.2018 нарахування за послуги з вивезення побутових відходів з 01.09.2018 проводиться на двох осіб та складає 23,08 грн на місяць. Заборгованість за надані послуги станом на 01.09.2018 з урахуванням проведеного у вересні перерахунку становить 1984,53 грн (а.с. 86).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання заборгованості безпідставною, суд керувався ст.ст. 633, 901, 903 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 1. 20,21, 26, 29 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ст. 10, 35 - 1 Закону України «Про відходи» та виходив з того, що позивач звертався до КП з заявою про укладання індивідуального договору від 10.09.2018 (а.с. 19), але такий договір укладений не був. За відсутності укладеного договору нарахування заборгованості є безпідставним.

Проте судова колегія погодитися з зазначеним висновком суду не може.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з вивозу твердих побутових відходів на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_2 (а.с. 13 - 14).

Листом Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 25.06.2018 його було повідомлено про неможливість призначення субсидії у зв`язку з тим, що станом на 1 травня 2018 року існує прострочена понад два місяці заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 2012,23 грн. (а.с. 7).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року задоволена заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 5 листопада 2015 року за заявою КП про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з вивозу побутових відходів за період з 1 серпня 2012 по 1 липня 2015 року в розмірі 1040 грн. (а. с. 48, 99).

За змістом ч. 1ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1ст. 903 ЦК Українивстановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються між виконавцями житлово - комунальних послуг та споживачами послуг є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Закон України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), що був чинний на час виникнення заборгованості, визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, статтею 4 Закону № 1875- IV передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», ст. 1 Закону України «Про відходи» відповідач є споживачем послуг КП «Комплекс з вивозу побутових відходів».

Частиною першою статті 19 Закону № 1875- IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють виключно на договірних засадах.

За змістом ст.35-1 Закону України «Про відходи» № 187/98-ВР від 05.03.1998 власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг. Збирання та перевезення побутових відходів у межах певної території здійснюються юридичною особою, яка уповноважена на це органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Статті 20, 21 Закону № 1875- IV визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Відповідно до підпунктів 1, 5, 6 частини першої та підпунктів 1, 5 частини третьої статті 20 Закону України № 1875- IV споживач житлово-комунальних послуг, має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу. Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Саме обов`язок (а не право) споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлено і ст. 35-1 Закону України «Про відходи».

Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 «Про затвердження правил надання послуг з вивезення побутових відходів » (далі Постанова № 1070).

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону № 1875- IV, ст. 35 - 1 Закону України «Про відходи», Постанови № 1070 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Оскільки справу було розглянуто за відсутності відповідача, судова колегія має право дати оцінку доводам апелянта та наданим ним на підтвердження цих доводів нових доказів.

У якості доказу виконання встановленого законом обов`язку підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором КП надало суду договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 28 грудня 2011 року (надалі Договір), що був опублікований у спецвипуску газети «Харьковские известия» від 28.12.2011 та набрав чинності 01.01.2012 (а.с. 83). Зазначений договір відповідає умовам Типового договору.

Вільна можливість для споживачів ознайомитися з умовами публічного договору «Про надання послуг з вивезення побутових відходів» в будь-який зручний час забезпечена шляхом розміщення тексту зазначеного договору на офіційному сайті Харківської міської ради (адреса сайту www.city.kharkov.ua) в розділі «Довідник / Публічні договори з КП», а також на сайті КП - www.musor.kharkov.ua.

Матеріали справи містять три заяви ОСОБА_1 від 25.12.2014, від 21.11.2016 та від 10.09.2018 (а.с. 18, 19, 96) про укладення з ним окремого договору з іншим розміром норми надання послуг по вивозу твердих побутових відходів з однієї особи.

Проте укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6 статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону № 1875-IV , ст. 35 - 1 Закону України « Про відходи».

Відповідно до ст.32 Закону № 1875-IV визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Рішенням Харківської міської ради від 27.12.2006 № 215/06 «Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів в місті Харкові» з 01.01.2007 року, зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 581/11 від 23.12.2011, середньорічна норма надання послуг з вивезення твердих побутових відходів на одного мешканця м. Харкова встановлена у розмірі 2,15 мЗ (а.с.84 ), а великогабаритних відходів - 0,15 мЗ (а.с. 85).

Вказане рішення є чинним та в установленому законом порядку не скасоване. Тому судова колегія вважає необґрунтованими посилання позивача на невідповідність умов Договору вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_1 безпідставно та всупереч покладених на нього обов`язкам не сплачується заборгованість за спожиті послуги з вивезення побутових відходів, а тому відсутні підстави для списання суми боргу з його особового раху нку

Судова колегія також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежного способу захисту що обраний позивачем.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи вимоги Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р. № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок, відкритий на ім`я позивача в КП, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що зазначена заборгованість не може бути стягнута, оскільки відповідач пропустив встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності для її примусового стягнення, не є підставою для скасування інформації КП про існування заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вищезазначених положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наказу Міністерства Фінансів України від 08.10.1999 № 237 « Про затвердження Положення бухгалтерського обліку» виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Позивач не звертався до суду з позовом про визнання неправомірною бездіяльності КП щодо виключення зі своїх активів (списання) заборгованості за період з 01.08.2012 по 01.05.2018 як безнадійної.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що суд не дослідив всіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог позивача, тому апеляційна скарга КП підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 1,7,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга КП є обґрунтованою, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судовий збір» № 1023-XII від 12.05.1991, тому судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 057 грн 20 коп. (а.с. 119), підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 березня 2019 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» про визнання заборгованості за сплату за вивезення побутових відходів безпідставною та зобов`язання списати з його особового рахунку заборгованість у розмірі 2011 гривень 23 копійки відмовити.

Судові витрати по оплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 5 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний