Ухвала

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 521/7579/18

провадження № 61-19544ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та просила змінити розмір аліментів і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 972,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти на додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_4 , у розмірі 86 389,50 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 липня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 972,00 грн щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення сином повноліття, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати у розмірі 86 389,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткових витратна утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 86 389,50 грн, скасовано і в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2018 року в частині стягнення аліментів у розмірі 972,00 грн, та в іншій його частині залишено без змін.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Пунктом 1 частини другої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Ціна позову у цій справі становить 93 253,50 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2019 року, а тому справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить для ОСОБА_2 виняткове значення.

Рекомендація № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендує державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Враховуючи те, що предметом позову є стягнення аліментів у розмірі 972,00 грн щомісячно, а також коштів на додаткові витрати в загальній сумі 86 389,50 грн, а винятковість справи та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики особою, яка подала касаційну скаргу, об`єктивно не підтверджено, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судове рішення, яке оскаржується, прийняте у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв