Провадження № 2/369/593/19
19.03.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Середенко Б.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач зареєстрована у вищевказаному житлі, разом з тим не перебуває в родинних стосунках з позивачем. Вона є колишньою дружиною сина позивача ОСОБА_3 . Шлюб між ними розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.05.2011 року. З 2011 року і до сьогоднішнього дня відповідач не проживає в спірному житлі. Залишила добровільно житлове приміщення, її речей в спірному житлі не залишилося.
Разом з тим наявність реєстрації позивача в спірному жилі позбавляє позивача, як власника житла, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Крім того позивач вимушений нести витрати щодо сплати комунальних послуг з розрахунку, включаючи відповідача.
На підставі викладеного позивач просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача направив до суду письмову заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомлено.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, що наявний в матеріалах справи.
Відповідач по справі - ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина позивача ОСОБА_3 .
З 2011 року відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні, що підтверджується актом про не проживання від 11 листопада 2018 року, де зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає в будинку АДРЕСА_1 з2011 року дотеперішній час. Акт містить підписи сусідів та депутат Тарасівської сільської ради.
Крім того, ОСОБА_2 будучи зареєстрованою в будинку не несе жодних витрат по утриманню його в належному стані, не сплачує поточних рахунків за комунальні послуги. Також реєстрація відповідача у вказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати, які пов`язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються.
Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що за адресою: АДРЕСА_1 . Тому вимоги позову підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 19 березня 2019 року.
Суддя: Н.С.Пінкевич