Справа № 331/5219/2018
Провадження 2/331/200/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» жовтня 2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

при секретарі - Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненя суми боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 23.01.2018 р., яка станом на 12.09.2018 р. складає 33200 грн. США, а також 704 грн. 80 коп. судового збору, витрати на професійно-правничу допомогу у розмірір 600 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 23.01.2018 р. громадянин ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 2300 дол. США, згідно курсу долара, визначеного НБУ, вказана сума складала 66424 грн. строком до 18.12.2018 p. про що було складено розписку. Повернення боргу гарантувалось депозитним вкладом на суму 90000 грн., відкритим на ім`я ОСОБА_3 в «Таксобанке» за № НОМЕР_1 , про що вказано у розписці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді депозитних вкладів.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина відповідач по справі ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 , які прийняли спадщину в зв`язку з чим приватним нотаріусом Едемської-Фастовець відкрито спадкову справу № 20/2018 р.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , яка мешкає в Сполучених штатах Америки, свою частину боргу в сумі 33200 грн. добровільно виплатила позивачу, з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення рівна доля в розмірі 33200 грн. США.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомлення мсторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 14.11.2018 року на 15 год. 30 хв.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2019 року об`єднані в одне провадження № 2/331/200/19 первісна позовна заява за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустріча позовна заява за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики. Призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики до судового розгляду по суті у приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя на 21.05.2019 року на 15:00 год.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, вважали його необґрунтованим. Надали суду письмовий відзив в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 про факт існування договору, укладеного між її померлим чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 їй стало відомо лише після отримання копії позовної заяви.

Після смерті чоловіка ОСОБА_3 , за її заявою, 02.04.2018 р. у приватного нотаріуса Едемської-Фастовець О.О., було відкрито Спадкову справу № 20/2018, що підтверджується копіє Витягу, яка міститься в матеріалах цивільної справи. Термін прийняття спадку встановлено у шість місяців та спливає 02.10.2018 року.

Враховуючи те, що вона не отримала від нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину, тобто, фактично, ще не набула спадок і має право згідно чинного законодавства взагалі відмовитися, з підстав визначених законодавством, у встановлений строк, від спадку, а тому позов поданий безпідставно.

З тих же самих підстав інший спадкоємець - донька померлого ОСОБА_4 не могла оформити спадкові права у повному обсязі; вона є мешканкою США, тому навряд чи вона могла навіть самостійно прибути в Україну для оформлення спадкових справ та виконати (як вказав у позовній заяві позивач) вимоги позивача про сплату боргу в сумі 33 200,00 грн. в добровільному порядку. Докази оплати боргу ОСОБА_4 у додатку до позовної заяви відсутні.

Оскільки предметом Договору позики від 23.01.2018 р. є розпорядження майном подружжя, яке фактично має статус спільної сумісної власності, у вигляді зобов`язань та майнових прав, виражених у грошовій формі (як особливому виді майна), обов`язковим на момент його укладання за законом була необхідна наявність письмової згоди відповідачки.

Жодної письмової згоди вона (дружина) та член сім`ї сторони за Договором позики від 23.01.2018 року не давала, тому вважає, що цей правочин порушує її майнові права та конституційні права, як-то: рівності прав жінки та чоловіка (ст. 24 Конституції України) права власності як громадянки (ст. 41 Конституції України) та суттєво порушує її права, які випливають з сімейних відносин як одного з подружжя (ст. 65 СК України).

За змістом частини 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Імперативні приписи спеціальної норми - частини 2 ст. 65 України встановлюють, що дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

ОСОБА_1 є теперішнім чоловіком колишньої дружини померлого чоловіка відповідачки. З ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7 ) за час їх спільного життя подружні стосунки не склалися через принципові розбіжності, соціальних поглядів на життя та індивідуальних рис характеру кожного з них, про що їй неодноразово розповідав чоловік ОСОБА_3 за час їх спільного життя.

З вересня 2012 року по день його смерті вона з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в його квартирі по АДРЕСА_1 , вели спільний побут, перебували у фактичних шлюбних відносинах що підтверджується Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 27.08.2018 р. по справі № 331/3836/18.

Ніяких відносин фінансово-зобов`язального характеру, інших відносин соціально-побутового характеру ні з колишньою дружиною ОСОБА_3 , а тим паче з ОСОБА_1 померлий ОСОБА_3 не мав. З колишньою дружиною ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) він спілкувався виключно з питань потреб та інтересів їх дорослої доньки ОСОБА_4 , яка мешкає в США, то з позивачем ОСОБА_1 в нього були вкрай негативні стосунки.

26 листопада 2017 року померлим ОСОБА_3 було отримане вогнепальне поранення на полюванні. При тому ж, вже на той час він мав тяжке онкологічне захворювання - рак підшлункової залози, з ускладненнями та жив в постійному стані больових відчуттів. Пересувався виключно за допомогою палички. Проходив реабілітаційне лікування після вогнепального поранення в амбулаторному режимі за місцем проживання, та підтримав життєдіяльність визначеними лікарями лікарськими засобами, щодо полегшення течії онкологічного захворювання.

21 січня 2018 року через тяжкий стан її чоловіка ОСОБА_3 відповідачкою викликалася бригада швидкої допомоги, після отримання допомоги він в основному перебував вдома, пересилюючи в собі біль, що підтверджується копією довідки КУ «ТМО «ОЦЕМП» Запорізької облради.

23-24 січня 2018 року вона перебувала разом з ОСОБА_3 вдома у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 увесь день; у вказаний день вона не працювала, тому вважає, що у вказаний день (23.01.2018) ОСОБА_3 не міг підписувати Договір позики з позивачем по справі, фізично.

За даними електронного ресурсу « SINOPTIK :Погода» за 23 січня 2018 року, протягом дня було холодно: температурний режим від -5°С (о 08-00 год.) до -8°С (о 23-00 год.), за даними сайту: «Облачная погода продержалась в Запорожье до самого вечера. Ночной сильный дождь со снегом к утру затих. Днем начался снег, который шел до самого вечера».

27 січня 2018 року вона викликала бригаду швидкої допомоги, внаслідок чого її чоловік ОСОБА_3 все таки був госпіталізований до 5-ої МКЛ міста Запоріжжя з діагнозом: «Гострий панкреатит».

Зважаючи на стан погодних умов, обмеженість у рухах ОСОБА_3 , його важкий стан (больові відчуття) - з урахуванням цих обставин ОСОБА_3 взагалі не міг вчинити даний правочин, а тим паче зі своєї свідомої та доброї волі.

За викладених обставин, вважає що вказаний договір (можливість його укладення у вказаний день) є сумнівним, оскільки ОСОБА_1 як члену сім*ї ОСОБА_2 було відомо про поганий стан здоров`я ОСОБА_3 , він був обізнаний про наявність у ОСОБА_3 вже невиліковної хвороби (рак), невідворотність її течії, стану здоров`я після отриманого кульового поранення (Згідно Виписки з історії хвороби № 3785 ург. за період з 26.11.2017 по 05.12.2017 pp. встановлений діагноз: «Множинні вогнепальні поранення правої половини грудної клітини, правого плеча, правої кисті (інородні тіла), голови...») даний договір є сумнівним та має прямі ознаки фіктивності.

Навіть допустивши факт укладання такого, невигідного договору позики для ОСОБА_1 , для забезпечення певних умов виконання даного договору, вбачаючи тяжку хворобу й можливі наслідки та навіть передбачаючи, можливість ненадання свідомо розуміти свої дії, на фоні больових відчуттів та під впливу негативних наслідків хвороби, ОСОБА_1 не повідомив відповідачку як члена сім*ї ОСОБА_3 про такі наміри (для отримання згоди або участі під час підписання договору як свідка) й свідомо приховав цей факт, аж до пред`явлення позову.

Згідно умов договору, а саме пункту 2 Договору позики від 23.01.2018 року повернення боргу повинно бути здійснено у м. Запоріжжі за адресою Позикодавця, у грошовій формі, у доларах США, не пізніше 18 грудня 2018року.

За таких обставин, враховуючи положення законодавства, позивач згідно ст. 610 ЦК України своїми діями призвів до порушення зобов`язання; позовну вимогу про розірвання договору позики у позовній заяві Позивач також не заявив.

До розгляду судом справи по суті, в порядку ст. 193 ЦПК України, ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 із зустрічним позовом в якому вказує на те, що зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вона, ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 - прізвище до шлюбу) перебувала у фактичних шлюбних відносинах та постійно проживала однієї сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2012 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві власності. Ці обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2018 р.

13 березня 2018 року нею мною, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що Олександрівським районним у м. Запоріжжі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій обл. було вчинено актовий запис № 44.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік, ОСОБА_3 помер, про що Запорізьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій обл. було вчинено актовий запис № 1865.

Після смерті чоловіка ОСОБА_3 нею 02.04.2018 р було відкрито Спадкову справу у приватного нотаріуса Едемської-Фастовець О.О., що підтверджується копією витягу, яка міститься в матеріалах цивільної справи.

Після відкриття Спадкової справи у зв`язку з отриманням позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики для неї стало цілковитою несподіванкою, що за життя між її чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір позики від 23 січня 2018 року, за яким ОСОБА_1 ніби-то було передано померлому чоловікові грошові кошти в сумі 2300,00 доларів США з поверненням до 17 грудня 2018 року.

Жодної письмової згоди як подружжя (дружина) та член сім`ї сторони за Договором позики від 23.01.2018 року вона не давала, цей правочин порушує її майнові права та конституційні права, як-то: рівності прав жінки та чоловіка (ст. 24) права власності як громадянки (ст. 41 Конституції України) та суттєво порушує її права, які випливають з сімейних відносин як одного з подружжя (ст. 65 СК України).

Оскільки предметом цього правочину є розпорядження спільним майном у вигляді зобов`язань та майнових прав, виражених у грошовій формі (як особливому виді майна), обов`язковим на момент його укладання за законом була наявність її письмової згоди, яку вона не надавала.

За змістом частини 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Імперативні приписи спеціальної норми - частини 2 ст. 65 України встановлюють, що дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.6 ст. З ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Договір позики від 23.01.2018 р. на суму 2300,00 дол. США та видана на його умовах гарантія повернення (фактично - застава) депозитних коштів (депозиту) в сумі 90 000,00 грн. належних моєму померлому чоловіку ОСОБА_3 виходить за межі дрібно-побутових договорів, а тому на вчинення (укладення) такого правочину потрібна була її обов`язкова згода як дружини (подружжя), необхідність отримання якої також презюмується законом та випливає з вимог добросовісності як засад цивільного законодавства.

Згода, наявність якої вимагається, є одностороннім правочином. Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2018 р. по справі № 331/3836/18 встановлено, що в період з вересня 2012 р. до дня смерті ОСОБА_3 вона разом із ОСОБА_3 проживали з ним однією сім`єю, перебували у фактичних шлюбних відносинах, тому в неї відповідно до 4.2 ст.61, ст.63, 74 СК України є відповідні права як члена сім`ї, подружжя та конституційні гарантії їх захисту.

Своєї ні письмової, ні усної згоди на укладення правочину, який є предметом спору по справі, вона не давала взагалі. Цей правочин суперечив та суперечить її інтересам та інтересам померлого ОСОБА_3 , який не міг його вчинити зі своєї свідомої та доброї волі, оскільки починаючи з листопада 2017 р. жив у стані больових відчуттів після перенесеної травми (вогнепальне поранення, отримане на полюванні 26.11.2017 p.), мав онкологічне захворювання (рак підшлункової залози), та був у вкрай негативних стосунках зі стороною Договору позики від 23.01.2018 р. - ОСОБА_1 .

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України. За ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним в цілому правочин - Договір позики від 23 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) з моменту його укладення - 23 січня 2018 року.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.01.2018 р. ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 2300 дол. США, згідно курсу долара, визначеного НБУ, вказана сума складала 66424 грн. строком до 18.12.2018 p. про що було складено розписку. Повернення боргу гарантувалось депозитним вкладом на суму 90000 грн., відкритим на ім`я ОСОБА_3 в «Таксобанке» за № НОМЕР_1 , про що вказано у розписці.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім*єю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді депозитних вкладів.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні: оригіналом договору позики від 23.01.2018 р. на якому містяться особисті підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 ; рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 27.08.2018 р. по справі № 331/3836/18, згідно з яким з вересня 2012 року по день смерті ОСОБА_2 з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю в його квартирі по АДРЕСА_1 , вели спільний побут, перебували у фактичних шлюбних відносинах; свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 ;

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина відповідач по справі ОСОБА_2 та донька ОСОБА_4 , які прийняли спадщину в зв`язку з чим приватним нотаріусом Едемської-Фастовець відкрито спадкову справу № 20/2018 р.

Вказана обставина не заперечується сторонами по справі та підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 28.08.2018 р. № 53100333.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1-3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов`язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов*язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах. встановлених законом.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Судом встановлено, що за договором позики від 23.01.2018 р. ОСОБА_3 отримав від позивача у борг грошові кошти в сумі в сумі 2300 дол. США, згідно курсу долара, визначеного НБУ, вказана сума складала 66424 грн. строком до 18.12.2018 p. про що було складено розписку, повернення боргу гарантувалось депозитним вкладом на суму 90000 грн., відкритим на ім`я ОСОБА_3 в «Таксобанке» за № НОМЕР_1 , про що вказано у розписці.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Cудом не встановлено даних, які б свідчили про повернення ОСОБА_3 вищезазначених коштів.

Таким чином, ОСОБА_3 за життя зобов`язання за договором від 23.01.18 р. не виконав, в зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 обґрунтовано вимагає від спадкоємця ОСОБА_2 повернення половини суми 33200 грн., як частки у спадщині з урахуванням сплати позивачу донькою померлого ОСОБА_4 аналогічної суми.

У відповідності до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ст. ст. 1216. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст. ст. 1219, 1282 ЦК України слідує, що в разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язальним правовідносинам, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачене законом заміна боржника в зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що відсутність у відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її від обов`язку як спадкоємця померлого ОСОБА_3 по сплаті боргу за договором 23.01.2018 р. із додержанням вимог ст.1282 ЦК України, а саме в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оцінюючі здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно.

З наданих суду письмових доказів, пояснень учасників процесу не вбачається, що при укладанні договору від 23.01.18 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діяли недобросовісно.

Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем за зустрічним позовом письмові докази, які, зокрема, підтверджують стан здоров`я ОСОБА_3 на час укладення договору займу від 23.01.18 р. не спростовують висновків суду та не можуть бути належним та достатнім обґрунтуванням зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 205, 208, 1046-1049, 1278, 1282 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненя суми боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1956 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , 1952 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 борг за договором позики від 23.01.2018 року у розмірі 33 200 (тридцять три тисячі двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1956 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , 1952 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , понесені судові витрати у вигляді професійно-правничої допомоги у розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1956 року народження, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави (одержувач: УК в Олекс. р-ні м. 3ап./Олекс./22030101 ЄДРПОУ р-ну: 38025440, Банк: Казначейство України (ЕАП) № UА6008003 по ККДБ 22030101 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко