СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
Справа № 760/9614/15-ц
№2/760/165/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І . Вступна частина

05 березня 2019 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

ІІ. Описова частина

В травні 2015 року Позивач Державна іпотечна установа звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 (Відповідача-1), ОСОБА_2 (Відповідача-2) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилається на те, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №77.2/СЖ-157.08.1 на суму в розмірі 688950,00 грн, відповідно до умов якого Відповідач зобов`язався сплачувати 13,90% річних на суму заборгованості. Строк дії договору встановлений сторонами терміном до 06 січня 2033 року.

Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за вказаним договором Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,5 кв.м.

Як стверджує Позивач, на підставі договору про відступлення права вимоги №2487/08, укладеного з ВАТ «Родовід Банк», Державна іпотечна установа отримала права кредитора за іпотечним та забезпечувальними договорами, боржниками за якими є Відповідачі.

Позивач зазначає, що в порушення умов Кредитного договору Відповідач-1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2014 з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 908055,25 гривень (в тому числі судовий збір в розмірі 3219 гривень).

Крім того, як стверджує Позивач, іншим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2014 з Відповдіача-1 було стягнуто ще 92776,29 гривень донарахованих відсотків та пені та судового збору в розмірі 918,57 гривень.

Враховуючи, що встановлена судовими рішеннями заборгованість, яка загалом складає 1000831,54 гривень, жодним чином не погашена, Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язання позичальника, шляхом його реалізації через прилюдні торги.

Крім того, Позивач просить виселити Відповідачів з квартири, на яку звертається стягнення.

У судове засідання представник Позивача не з`явився, про розгляд справи був повідомлений. У справі наявне клопотання представника про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі до суду на розгляд справи по суті також не з`явилися. Ухвала про призначення за клопотанням представника Відповідача-1 у справі судової будівельно-технічної експертизи, залишена без виконання у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 її вартості.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін із постановленням заочного рішення у справі.

ІІІ. Мотивувальна частина

Судом встановлено, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про іпотечний кредит №77.2/СЖ-157.08.1, відповідно до умов якого Відповідачу-1 було надано кредит в сумі 688950,00 гривень зі сплатою щорічної процентної ставки в розмірі 13,9%, строком до 06 січня 2033 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (іпотекодавцями) був укладений Іпотечний договір №77.2/СЖ-157.08.1і від 06.06.2008.

Відповідно до Розділу І Іпотечного договору Іпотекодавці передали Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 62,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва на підставі розпорядження (наказу) №15884 від 11.06.1997.

З матеріалів справи вбачається, що іпотекодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, іпотека зберігає свою чинність відносно усієї квартири, не зважаючи на смерть одного з іпотекодавців, у зв`язку з чим Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги до позичальника за рахунок предмету іпотеки.

Встановлено, що 19 грудня 2008 року між Державною іпотечною установою та ВАТ «Родовід Банк» був укладений Договір відступлення права вимоги №2487/08, згідно з яким Державна іпотечна установа набула прав кредитора за Договором про іпотечний кредит №77.2/СЖ-157.08.1 від 06.06.2008, укладеним з ОСОБА_1 , та прав іпотекодержателя за Іпотечним договором №77.2/СЖ-157.08.1і від 06.06.2008, укладеним з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Встановлено, що в порушення умов Договору про іпотечний кредит Відповідач-1 взяті на себе зобов`язання не виконував, графіку погашення заборгованості за кредитом не дотримувався.

У зв`язку з цим Позивач двічі звертався до суду з позовними заявами про стягнення заборгованості достроково в повному обсязі, і рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2014 в справі №2609/24674/12 з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість в сумі 908055,25 гривень, а рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2014 у справі №760/9954/14-ц з нього було стягнуто ще 92776,29 гривень донарахованих відсотків та пені.

З пояснень Позивача вбачається, що заборгованість в загальній сумі 1000831,54 гривень залишається непогашеною в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Заборгованість Позичальника перед Позивачем встановлена судовими рішеннями, які набрали чинності, а тому в даному випадку не перевіряються. Відомостей про те, що зазначена заборгованість повністю або частково Відповідачем-1 погашена, матеріали справи не містять. У зв`язку з викладеним позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Державною іпотечною установою в розмірі 996693,97 гривень (не включаючи стягнуту судами суму судового збору в розмірі 4137,57 гривень) слід визнати обґрунтованими та їх задовольнити.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

-загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

-опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

-заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

-спосіб реалізації предмета іпотеки;

-пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

-початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону N 898-IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону N 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі N6-447цс15 при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Враховуючи, що вимагаючи виселення Відповідачів з квартири, на яку було звернуто стягнення як на предмет іпотеки, Позивач не зазначив іншого жилого приміщення, яке необхідно надати Відповідачам для постійного проживання, позов Державної іпотечної установи в частині виселення Відповідачів не підлягає задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з Відповідачів також підлягають судові витрати в розмірі 3532,20 гривень судового збору.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625, 651, 1046, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов Державної іпотечної установи задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Державною іпотечною установою за Договором про іпотечний кредит №77.2/СЖ-157.08.1 від 06.06.2008 в розмірі 996693,97 гривень, в тому числі: по основній сумі боргу - 676278,84 гривень, нараховані відсотки в сумі 260824,44 гривень, пеня - 59590,69 гривень, звернути стягнення на квартиру загальною площею 62,5 кв.м, житловою - 41,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором №77.2/СЖ-157.08.1 від 06.06.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І., і зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, що визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих ді

У задоволенні вимог про виселення Відповідачів відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судовий збір в розмірі 1766,10 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судовий збір в розмірі 1766,10 гривень.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: Державна іпотечна установа, адреса: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , ;

Відповідач-1: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: