Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 509/4119/16-ц

провадження № 61-23281св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - заступник начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Захарова Брігіта Юріївна,

боржник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи (стягувачі): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою заступника начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Захарової Брігіти Юріївни про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника, яке фактично належить ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2017 року у складі судді Бочарова А. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 рокуу складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Дрішлюка А. І., Станкевича В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У листопаді 2016 року заступник начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області(далі - Овідіопольський РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області) Захарова Б. Ю. звернулася до суду з указаною заявою та просила надати дозвіл на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке фактично йому належить, але не зареєстровано ним в установленому законом порядку, а саме: на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з літ. «А» - кафе-бару загальною площею 332,8 кв. м, літ. «Б» - навісу, №№ 1-7, І - споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги заяви, заступник начальника Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській областіЗахарова Б. Ю. посилалася на те, що на виконанні у вказаному відділі перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 має майно, на яке можна звернути стягнення, однак його не реєструє, просила надати дозвіл на звернення стягнення на майно боржника.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Овідіопольський районний суд Одеської області ухвалою від 17 січня 2017 року заяву задовольнив. Дозволив Овідіопольському РВ ДВС ГТУЮ в Одеській областізвернути стягнення на майно боржника, яке фактично належить ОСОБА_1 , але не зареєстровано ним в установленому законом порядку, а саме: 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з літ. «А» - кафе-бару загальною площею 332,8 кв. м, літ. «Б» - навісу, №№ 1-7, І - споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивував ухвалу суд першої інстанції тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно, проте боржник не реєструє його у встановленому законом порядку, щоб уникнути виконання рішень суду про стягнення з нього грошових коштів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 20 квітня 2017 року ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2017 року залишив без змін.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 рокуі ухвалити рішення про відмову в задоволенні заяви.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням судами того, що він не може зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 332,8 кв. м, оскільки він не є власником цього об`єкта нерухомості, так як за рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2009 року за ним визнано право власності на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 275,1 кв. м. Його колишньою дружиною ОСОБА_5 дійсно проводилася реконструкція кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та збільшено його площу до 332,8 кв. м, однак права власності на це майно він не набув. Також касаційна скарга містить доводи про те, що заява подана та розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки виконавчі листи про стягнення з нього коштів видані Приморським районним судом міста Одеси, а заява у цій справі розглянута Овідіопольським районним судом Одеської області.

У серпні 2017 року заступник начальника Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Захарова Б. Ю. подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що ці судові рішення є законними і обґрунтованими. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року, яке набрало законної сили 07 липня 2011 року, за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 332,8 кв. м, тобто інша 1/2 частина цього мана належить боржнику. Посилання ОСОБА_1 на порушення правил підсудності є помилковими, оскільки розгляд питання про надання дозволу про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника не входить до переліку подань та заяв, визначених пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження відкрито Овідіопольським РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, а майно боржника знаходиться на території Овідіопольського району Одеської області, заяву про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника правомірно подано до Овідіопольського районного суду Одеської області.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також подали заперечення на касаційну скаргу, в якому просили відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що ці судові рішення є законними і обґрунтованими. Твердження ОСОБА_1 про те, що він навмисно не ухиляєте від реєстрації права власності, щоб уникнути виконання судових рішень не відповідає дійсності, оскільки на виконанні в Овідіопольському РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження семи виконавчих листів про стягнення з нього заборгованості, яке триває більше семи років (станом на час подання заперечення), однак боржник безпідставно не реєструє за собою право власності на належне йому майно, при цьому здає це майно в оренду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 509/4119/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що на виконанні в Овідіопольському РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання: виконавчого листа № 2-4104/06 виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 50 624,85 грн; виконавчого листа № 2-4104/06 виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 138 258,32 грн; виконавчого листа № 2-4104/06 виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 69 807,82 грн; виконавчого листа № 1519/21091/12 виданого Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 24 909,99 грн; виконавчого листа № 1519/21091/12 виданого Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 99 639,95 грн; виконавчого листа № 1519/7812/12 виданого Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 245 273,19 грн; виконавчого листа № 1519/7812/115 виданого Малиновським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 61 708,97 грн.

18 листопада 2015 року та 24 листопада 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (змінено назву на Овідіопольський РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області) Захаровою Б. Ю. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим документами.

Виконавчі провадження на виконанні у Овідіопольському РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області перебувають в третє, за місцем знаходження майна боржника 1/2 частини кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

24 листопада 2015 року державним виконавцем зроблені запити до відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області, Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Іллічівськ та Овідіопольському районі, в Пенсійний фонд Овідіопольського району, КП Овідіопольського РБТІ, ДПІ України, Реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ, щодо перевірки, коштів та майна боржника.

Згідно з відповіддю Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Іллічівськ та Овідіопольському районі за боржником зареєстровано автомобіль HYUNDAY TUCSON державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

24 лютого 2015 року від стягувача надійшла заява про накладення арешту на заставлене майно боржника а саме: автотранспорт Hummer H3 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на який накладено арешт. Згідно з договором застави транспортного засобу, автотранспорт є заставним майном АКБ «Правекс-Банк».

Згідно з відповіддю ДПІ України відкриті банківські рахунки відсутні, джерела доходів відсутні.

Згідно з відповіддю КП «Овідіопольське РБТІ» та інформаційної довідки реєстрація права власності на нерухоме майно відсутня.

Згідно з відповіддю відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області земельні ділянки не зареєстровані.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2009 року в цивільній справі №2-80/09 за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було визнано право власності по 1/2 частині кожному кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальної площі 275,1 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та по 1/2 частині земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 0, 0740 гектарів у межах, визначених на плані, яка знаходиться на території АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду набрало законну силу 18 листопада 2009 року.

Визнане за ОСОБА_1 право власності на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2009 року у встановленому законом порядку не зареєстровано.

Згідно з відповіддю КП «Овідіопольське РБТІ» з архівних даних реєстрація права власності до 2013 року не проводилася.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року, яке набрало законної сили 01 липня 2011 року, в цивільній справі № 2-36/11 за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з літ. «А» - кафе-бару загальною площею 332,8 кв. м, літ. «Б» - навісу, №№ 1-7, І - споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем актом опису та арешту майна описано та арештовано 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_1 , яка фактично належить ОСОБА_1 та 1/2 частину земельної ділянки на якій розташовано об`єкт нерухомості.

Згідно з договорами оренди №1 та №2 від 01 січня 2012 року ОСОБА_1 передав в оренду 1/2 частину нежитлових приміщень кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Об`єкт оренди складається з нежилих приміщень літ. А-2, загальною площею 274,5 кв. м, у відповідності з технічним паспортом від 07 квітня 2010 року, в якому площа кафе-бару складає 332,8 кв. м.

Маючи всі законні підстави та необхідні документи для реєстрації права власності на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 332,8 кв. м, ОСОБА_1 не реєструє його.

Даний факт підтверджується відповіддю КП «Овідіопольське РБТІ» від 25 серпня 2011 року № 2248, згідно з якою БТІ «не може провести державну реєстрацію права власності на дану нерухомість без відповідної заяви власника».

Згідно з листом КП «Овідіопольське БТІ» від 15 грудня 2011 року № 4069 1/2 частина кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року за № 2-36/11. На іншу 1/2 частину вказаного нерухомого майна документи для реєстрації не надавалися.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 377 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних ухвал (далі - ЦПК України 2004 року) питання про звернення стягнення на належні боржнику від інших осіб грошові кошти, що знаходяться на рахунках цих осіб в установах банків та інших фінансових установах, а також про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

За змістом частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Задовольняючи заяву про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно, проте боржник не реєструє його у встановленому законом порядку, щоб уникнути виконання рішень суду про стягнення з нього грошових коштів.

Вказаний висновок є обґрунтованим, а доводи касаційної скарги про неврахування судами того, що він не може зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » площею 332,8 кв. м, оскільки він не є власником цього об`єкта нерухомості, так як за рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2009 року за ним визнано право власності на 1/2 частину кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 275,1 кв. м, не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 березня 2011 року, яке набрало законної сили 01 липня 2011 року, за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з літ. «А» - кафе-бару загальною площею 332,8 кв. м, літ. «Б» - навісу, №№ 1-7, І - споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тобто інша 1/2 частину кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » належить боржнику, однак останній не вчиняє дій спрямованих на реєстрацію права власності, що дає підстави вважати про ухилення від виконання судових рішень.

Посилання в касаційній скарзі ОСОБА_1 на те, що заява подана та розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки виконавчі листи про стягнення з нього коштів видані Приморським районним судом міста Одеси, є безпідставними, оскільки, ні вищенаведеними нормами ЦПК України 2004 року, ні Закону України «Про виконавче провадження» не було передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку має розглядатися судом, який видав виконавчий документ. Заява про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника у цій справі обґрунтовано подана до суду за місцезнаходженням органу виконавчої служби в якому відкрито та перебуває виконавче провадження за місцезнаходженням спірного майна.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані ухвали відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило