Провадження №2/760/5043/19
Справа №760/9393/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Преснякової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» про визнання недійсними окремих положень договору, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 289 307, 16 гр. заборгованості за кредитним договором № 501033317.

Посилається в позові на те, що 07 червня 2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений договір № 501033317, за умовами якого відповідачу був наданий кредит у сумі 300 000, 00 гр.

В свою чергу відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 300 000, 00 гр., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача.

В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язаня належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 18 лютого 2019 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 268 392, 74 гр., 4 314, 42 гр. за відсотками, 15 000, 00 гр. по комісії.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту йому станом на 18 лютого 2019 року нарахована неустойка в розмірі 1 600, 00 гр.

Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримки сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення Кредиту за договором.

На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дати подання позовної заяви вимога невиконана.

У зв`язку з викладеним, неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, просить задовольнити позов.

20 червня 2019 року представник відповідача звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсними окремих положень договору.

Ухвалою суду від 06 серпня 2019 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом представник відповідача просить визнати недійсними умови Угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року щодо встановлення позичальнику комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1, 25 % від суми кредиту, а саме:

-умови оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року, викладену в підпункті «б» пункту 1 щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1, 25 % від суми кредиту, зазначеної в цій оферті;

-умови у Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг)» щодо встановлення серед супутніх витрат позичальника комісії за рахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1, 25 %.

Посилається на те, що права позичальника, як споживача, порушені, а умови Угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року про встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1, 25 % від суми кредиту такими, що суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливою умовою, а отже на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України мають бути визнані недійсними.

Підпунктом «б» пункту 1 Оферти передбачено комісійну винагороду банку за розрахунково-касове обслуговування, а саме за обслуговування кредиту у розмірі 1, 25 % від суми кредиту, зазначеної в Оферті без ПДВ.

Окремо зазначено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів банку.

Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг)» серед супутніх витрат позичальника передбачена комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості 1, 25 %, яка детально розписана у стовпчику 7.2 таблиці Додатку № 1 у розмірі 3 750, 00 гр. щомісячно.

Зазначає, що або п. 1 Оферти передбачено подвійну комісійну винагороду Банку за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1, 25 % від суми кредиту та додатково згідно діючих Тарифів Банку, або під комісійною винагородою у розмірі 1, 25 % від суми кредиту розуміється якесь інше коло послуг, не визначене в Оферті, яке зі змісту цієї Оферти неможливо конкретно визначити.

Банк, на підтвердження правомірності нарахування згідно підпунктом «б» п. 1 Оферти комісійної винагороди Банку за обслуговування Кредиту в розмірі 1, 25 % від суми кредиту, не надав жодних окремих договорів про надання супутніх послуг кредитодавця, а які саме послуги визначити не вдається можливим.

Окрім цього, цією ж офертою встановлено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки, що згідно п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є теж послугами розрахунково-касового обслуговування, сплачується згідно діючих Тарифів банку.

Тобто, на позичальника покладений обов`язок сплати комісії за супутні послуги кредитодавця у подвійному розмірі, що є несправедливою умовою з точки зору ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Банк, встановивши у Оферті сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1, 25 %, не зазначив, за які саме послуги розрахунково-касового обслуговування, що надаються позивачу, сплачується комісія.

Крім того, цим же пунктом Оферти передбачена додаткова плата згідно тарифів банку за послуги з переказу коштів та приймання готівки, які згідно п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» теж входять до послуг розрахунково-касового обслуговування.

При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватись будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, в тому числі оплатою послуг з перевірки документів.

Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником.

Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв`язку з наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Така послуга, як «обслуговування кредиту», є супутньою та повинна входити в спектр зобов`язань фінансової установи при обслуговуванні кредиту, за який позичальник сплачує вже встановлений договором розмір відсоткової ставки.

За таких обставин, умова підпункту «б» пункту 1 Оферти щодо встановлення комісійної винагороди банку за обслуговування кредиту в розмірі 1, 25 % від суми кредиту є несправедливою умовою в розумінні ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому дана умова підлягає визнанню недійсною, оскільки виникає істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Враховуючи викладене, просить задовольнити зустрічний позов.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні його підтримав, проти зустрічного заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом проти нього заперечував, зустрічний просив задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог сторін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно зі ст. 643 ЦК України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Судом встановлено, що 07 червня 2018 року за пропозицією відповідача між сторонами була досягнута угода про надання кредиту, в зв`язку з чим сторонами була підписана Оферта на укладання Угоди про надання кредиту № 501033317, Додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033317 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг)», а також Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк».

За умовами, визначеними в Оферті, відповідач отримав кредит в сумі 300 000, 00 гр. під 13, 99 % річних строком на 48 місяців.

Згідно п. 2 Оферти дата повернення кредиту була обумовлена сторонами 07 червня 2022 року.

/ а.с. 4 -7 /

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що протягом перших 8 місяців після укладення договору відповідач виконував його, хоч і неналежним чином.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем станом на 18 лютого 2019 року останній має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 268 392, 74 гр.

У зв`язку з цим відповідачу були нараховані проценти за цей період часу в розмірі 27 692, 12 гр., з яких було сплачено 23 377, 70 гр., тобто, борг складає 4 314, 42 гр.

Крім того, за розрахований перед зверненням до суду період відповідач порушував строки сплати кредиту протягом 4 місяців, у зв`язку з чим, відповідно до умов договору, йому нарахований штраф у розмірі 16 000гр., тобто по 400, 00 гр. за кожний місяць прострочки.

Згідно з п.1.1. договору відповідачу була нарахована комісія за обслуговування кредиту банком у розмірі 30 000, 00 гр., з яких ним було сплачено 15 000, 00 гр., тобто борг становить 15 000, 00 гр.

/ а.с. 14 - 15 /

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Представник відповідача, заперечуючи проти окремо визначених пунктів договору, сам факт наявності у відповідача зобов`язань, а також неналежне виконання цих зобов`язань не спростував.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки;відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, відповідач, як позичальник, припинивши виконання зобов`язань за умовами кредитного договору, допустив порушення зобов`язання, а тому у банку виникло право на звернення до суду за достроковим стягненням кредиту.

Звертаючись до суду, окрім заборгованості по тілу кредиту та відсотками, позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 16 000, 00 гр., який нарахований йому за 4 місяці неналежного виконання умов договору по 400, 00 гр. на місяць.

Відповідальність за неналежне виконання умов договору визначена ч.1 ст.611 ЦК України.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що відповідальність позичальника за неналежне виконання його умов при укладенні договору сторонами не встановлювалася.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що така відповідальність була сторонами встановлена в додатковій угоді до договору.

В той же час, при зверненні до суду докази її укладення позивачем надані не були.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Виходячи з цього та встановлених у судовому засіданні обставин, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Щодо зустрічного позову суд виходить з наступного.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Підпунктом «б» пункту 1 Оферти визначено, що під час користування кредитом визначена комісійна винагорода за обслуговування кредиту в розмірі 1, 25 % від суми кредиту без ПДВ.

Відповідно до преамбули Закону України « Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 11 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 9, 11 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З цього випливає, що споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

За положеннями ч.5 ст.11, чч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

Крім того, відповідно до ст.55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством, нормативно-правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно із чч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року в справі №175/1543/16-ц, яка, відповідно до ч. 4 ст. 264 ЦПК України, має враховуватися судом.

Виходячи з цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині визнання недійсним підпункту «б» пункту 1 Оферти.

В той же час, заявляючи вимогу про визнання недійсним Додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року, представник відповідача виходив з того, що у вказаному додатку зазначена сума оспорюваної комісії, яку необхідно сплачувати відповідачу за умовами Оферти.

Виходячи з того, що зазначений додаток не є самостійною угодою, а лише встановлює розміри щомісячних платежів відповідачем, як позичальником, у тому числі в частині пункту договору, про недійсність якої суд прийшов до висновку, тобто не є угодою у розмінні вимог закону, яка може визнаватися недійсною, підстави для задоволення вимог позивача за зустрічним позовом у цій частині відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, а також розмір задоволених вимог як за первісним, так і за зустрічним позовом, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 727,07 гр. на користь АТ «Альфа-Банк».

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 203, 215,525-526, 549, 551,610, 611, 626- 629,634, 641,643, 1054 ЦК України, ст.ст.1,11,18 Закону України « Про захист прав споживачів», ст. 55 Закону України « Про банки і банківську діяльність», ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа - Банк» / 01001 м. Київ вул. Десятинна, 4/6, / 268 392, 74 гр. заборгованості по тілу кредиту, 4 314, 42 гр. процентів та 2 727,07 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати недійсним підпункт «б» пункту 1 Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501033317 від 07 червня 2018 року про встановлення комісії за обслуговування кредиту.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва