Провадження №2/235/1833/19
Справа №235/5363/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі Лебеденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Покровського району, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківської селищної ради Покровського району, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що в 1999 році її мати ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2 приватизували квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності від 27.07.1999 року, виданим Управлінням ЖКГ. 08.07.2003 року її мати померла. В період з 2004 року по теперішній час вони з чоловіком ОСОБА_2 мешкали у вищезазначеній квартирі, сплачували комунальні послуги, вели спільне господарство, чоловік належним чином зареєстрований на вказаний житловій площі з 06.01.1999 року, а вона з 17.07.2009 року. Оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом відмовлено у відкритті спадкової справи на підставі того, що вона не була зареєстрована разом з матір`ю. Оскільки, починаючи з 2004 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаною квартирою, просить, посилаючись на ст. 344 ЦК України, визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засіданні позивачка не з`явилась, просила справу слухати без її участі (а.с.105).

Представник відповідача Шевченківської селищної ради в судове засідання не з`явився, просили справу слухати без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі (а.с.120).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.106).

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 ( а. с. 7,8).

Згідно свідоцтва про право власності на житло №4/3-1178 від 27.07.1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві сумісної власності квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12).

Частки вищезазначеної квартири, які перебувають у спільній сумісній власності, не визначені.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2019 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після померлої ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.14).

Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ).

Відповідно до листа Першої Покровської державної нотаріальної контори від 29.08.2019 року за № 873/01-16 на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 57288571 від 21.08.2019 року спадкова справа не відкривалась (а.с.100-101).

Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті.

Відношення позивачки до першої черги спадкоємців за законом передбачено і за ЦК України, зокрема ст. 1261 ЦК.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Таким чином, виходячи із змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є таке: майно може бути об`єктом набувальної давності; законність володіння, добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність - строк володіння нерухомим майном - 10 років; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Квитанції, що містяться в матеріалах справи, свідчать про факт користування ОСОБА_2 квартирою, починаючи з 2007 року.

З паспортів позивача та третьої особи, наданих до матеріалів справи, вбачається, що позивачка була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 17.07.2009 року, а третя особа по справі з 06.01.1999 року (а.с.4-7).

Разом з тим, суд вважає за необхідним зазначити наступне.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має права власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, придбане добросовісним набувачем і у витребувані якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», набуття права власності на майно за набувальною власністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця ( ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду ( ч. 4 ст. 344 ЦК).

Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння ( ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Такий висновок суду узгоджується і з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою в ухвалі від 09.06.2016 року у справі № 537/2826/13ц за позовом про визнання права власності за набувальною давністю.

Судом встановлено, що позивачка, знаючи про смерть матері, лише 18 липня 2018 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте з моменту смерті матері не вчинила будь-яких дій щодо прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено саме у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

В даному випадку, позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, не позбавлена права звернутися до суду з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини або продовження строку її прийняття.

Отже, доводи, викладені в позовній заяві про наявність підстав для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю суперечить обставинам справи, що входять до предмету доказування, вказаним письмовим доказам, та за думкою суду, є помилковим розумінням положень ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно роз`яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

В даному випадку, визнання позову відповідачем, враховуючи невірне посилання позивачки на правову підставу - ст. 344 ЦК України призведе до порушення матеріальних норм права.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю на частину квартири на підставі ст. 344 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.344 ЦК України, ст.ст.3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради Покровського району, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: