П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Київ

Справа № 22-12433 Головуючий у1-й інстанції - Астахова О. О.

Унікальний № 755/18472/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Дроздової Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та стягнення основної винагороди, заінтересована особа - Київська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»,-

у с т а н о в и л а:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця округу міста Києва Солонька М. М. про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та стягнення основної винагороди, в якій просив визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. від 05 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 57595689 та від 05 листопада 2018 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 225 878 грн. 89 коп. у виконавчому провадженні № 57595689(а.с.1-2).

Скаргу обґрунтовував тим, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у цивільній справі № 755/11612/13-ц Дніпровським районним судом м. Києва 14 вересня 2018 року видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 829 943 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 425 404 грн. 04 коп. заборгованості за відсотками, а всього - 2 255 347 грн. 96 коп., а також 3 441 грн. судового збору.

На підставі зазначеного виконавчого документа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Солонько М. М. 05 листопада 2018 року виносить постанову про відкриття виконавчого провадження № 57595689. Також 05 листопада 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у вказаному виконавчому провадженні.

16 листопада 2018 року заявником було отримано постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. від 05 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57595689 та про стягнення з боржника основної винагороди у вказаному виконавчому провадженні.

Заявник вважав означені постанови неправомірними та просив суд їх скасувати посилаючись на те, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у цивільній справі № 755/11612/13-ц вступило в законну силу 29 січня 2016 року, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду м. Києва.

Станом на момент набрання рішенням законної сили діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-VІХ від 21 квітня 1999 року. Виходячи з положень ст. 22 даного Закону, виконавчий лист виданий Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 29 січня 2016 року, міг бути пред`явлений до виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили. Тобто, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплинув через рік, а саме - 29 січня 2017 року.

А відтак, в силу положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року, який вже діяв на момент винесення приватним виконавцем оспорюваних постанов, виконавчий документ підлягав поверненню у зв`язку із пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. в частині визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М. від 05 листопада 2018 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 225 878 грн. 89 коп. у виконавчому провадженні № 57595689 закрите.

Одночасно суд роз`яснив заявнику його право звернутись із даними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М. М., скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, стягувач: Київська регіональна дирекція ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення, просить ухвалу районного суду скасувати та винести постанову про задоволення його скарги у повному обсязі (а.с.58-59).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» вказав, що приватним виконавцем 05 листопада 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності із Законом України «Про виконавче провадження», оскільки останній строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 29 січня 2019 року. Також є правильною позиція суду першої інстанції про те, що справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанов про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, відноситься до адміністративної юрисдикції. Тому ухвала районного суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства України, судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник Пустовий М. В. , а також приватний виконавець округу міста Києва Солонько М. М., не з`явились чотири рази. Розгляд справи відкладався за клопотанням представника ОСОБА_1 , адвоката Пустового М. В.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 , його представника, адвоката Пустового М. В., та приватного виконавця округу міста Києва Солонька М. М., оскільки: по-перше, відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; по-друге, суд, ураховуючи факти неодноразового повернення судових повісток без вручення у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, що свідчать про свідоме ухилення ОСОБА_1 від отримання судових повісток (а.с.74, 86-91, 105) та неявки до судових засідань апеляційного суду при наявності у відкритому доступі інформації щодо відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду, доходить висновку щодо недобросовісності дій скаржника, які направлені виключно на затягування розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника АТ «Райффайзен Банк Аваль», адвоката Войтенко (Пеньковської) К. В., яка заперечувала проти апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

При вирішенні скарги районний суд вважав встановленими наступні обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 червня 2015 року у цивільній справі № 755/11612/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 829 943 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 425 404 грн. 04 коп. заборгованості за відсотками, а всього - 2 255 347 грн. 96 коп., а також 3 441 грн. судового збору.

14 вересня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 829 943 грн. 92 коп. заборгованості за кредитом, 425 404 грн. 04 коп. заборгованості за відсотками та 3 441 грн. сплаченого судового збору, а всього: 2 258 788 грн. 96 коп. (а.с.23-24).

05 листопада 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Солоньком М.М., на підставі заяви стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18 травня 2018 року, відкрите виконавче провадження № 56440224 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 14 вересня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва по справі № 755/16212/13-ц (а.с.24, 34).

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена приватним виконавцем правомірно, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 29 січня 2019 року, тому твердження скаржника про наявність законних підстав для повернення виконавчого документа у зв`язку із пропуском приватним виконавцем встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є помилковим.

Вимоги скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця від 05 листопада 2018 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 225 878 грн. 89 коп. у виконавчому провадженні № 57595689 відносяться до юрисдикції адміністративного суду тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 . апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні скарги, є доведеними.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення скарги відповідають обставинам справи а також положенням процесуального та матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення скарги, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні судового рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали (а.с.54-55).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст. 12 цього Закону України виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень до цього Закону виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В порядку ч. 5 ст. 26 цього Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Даний Закон був прийнятий 02 червня 2016 року, але набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року визначали, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в строк протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, встановлені для виконання судових рішень, рахуються з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

У даній справі рішення суду набрало законної сили 29 січня 2016 року за дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, і виходячи з положень цього Закону строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік, тобто до 29 січня 2017 року. Проте 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, за яким строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлюється три роки. При цьому слід звернути увагу, що на момент набрання чинності даним Законом строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням суду щодо боржника ОСОБА_1 не сплинув. Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 був виданий 14 вересня 2019 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

З огляду на таке висновок суду першої інстанції щодо поширення трирічного строку на пред`явлення даного виконавчого листа до виконання є обґрунтованим.

Тому доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку проявлення виконавчого листа до виконання відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки виходячи з положень п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. А згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Тобто, як виконавчі листи видані до набрання чинності цим Законом, так і виконавчі листи видані після набрання ним чинності, підлягають пред`явленню до виконання протягом трьох років.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно незаконного закриття провадження в частині його вимоги про скасування постанови від 05 листопада 2018 року про стягнення основної вимоги, колегія суддів також вважає неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з висновком щодо застосування норм процесуального права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Посилання скаржника на той факт, що висновки вказаної постанови стосуються інший правовідносин є помилковими, оскільки правовідносини у справі 127/9870/16-ц хоч і виникли з інших підстав, однак висновки щодо юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу охоплюють правовідносини по даній справі.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома