Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5110/19 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.,

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/5110/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання цієї заяви до суду і до закінчення сином навчання до 30.06.2022.
В обгрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син навчається в Київському національному лінгвістичному університеті на факультеті Сходознавства на денній формі навчання. Вказала, що на даний час син перебуває на її повному утриманні, не одружений, не працює, оскільки навчається. Син не має самостійного доходу, тому потребує матеріальної допомоги, яку батько відмовляється надавати в добровільному порядку. Відповідач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату та має можливість надавати кошти на утримання та забезпечення сина. У зв`язку із наведеним, посилаючись на положення ст. 199 СК України просила задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2019 року та до закінчення навчання у Київському національному лінгвістичному університеті, а саме до 30.06.2022 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.08.2019 заяву відповідача ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягувати із нього на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. Зокрема зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції, всупереч положенням ст. 199 СК України, не з`ясовувалося питання, чи потребує його повнолітній син матеріальної допомоги та чи взмозі батьки її надавати. Вказує, що визначаючи розмір аліментів суд не врахував приписи ст. 182 СК України та не з`ясував, що на його (відовідача) утриманні перебуває друга дружина ОСОБА_4 , її донька ОСОБА_5 , 2000 р.н., син ОСОБА_6 , 2011 р.н., донька ОСОБА_6 , 2014 р.н. та непрацездатні батьки. Наголошує, що син ОСОБА_2 навчається у Київському національному лінгвістичному університеті безкоштовно, користуючись його (відповідача) пільгами як учасника бойових дій, а також безкоштовно забезпечений житлом та отримує стипендію, а відтак матеріальної допомоги не потребує. Разом із тим, зазначає, що частково визнає позовну вимогу та має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, виходячи із його заробітку та об`єму витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що у ОСОБА_1 також є непрацездатні батьки, які потребують допомоги, малолітня донька від другого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також перебуває на її утриманні. Спільний із відповідачем син ОСОБА_9 навчається у Київському національному лінгвістичному університеті, додатково - у Інституті Конфуція , що потребує додаткових витрат як на навчання, так і на оплату гуртожитку. Зазначає, що посилання ОСОБА_2 в його апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебуває дружина та її дочка не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки останні є повнолітніми та працездатними особами, а у дочки є її батько, який повинен її утримувати у разі необхідності. Окрім того вказує, що відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу повнолітньому синові, оскільки отримує щомісячне грошове забезпечення у розмірі майже у 24 000 грн., її ж грошове забезпечення фактично у 2 рази менше, що підтверджується відповідною довідкою в/ч НОМЕР_1 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в ній. Додатково пояснив, що у даний час він отримує місячне грошове забезпечення у розмірі 22 000грн.

Представник позивачки ОСОБА_7 заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У своїх поясненнях наголосила на обставинах, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 ча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 11)
Син сторін ОСОБА_3 у 2018 році вступив до Київського національного лінгвістичного університету ІV рівня акредитації та навчається на факультеті Сходознавства на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету. Термін закінчення навчання 30.06.2022. Отримує соціальну стипендію в сумі 1180 грн на місяць як дитина особи, що визнана учасником бойових дій. Проживає у гуртожитку, оплата за гуртожиток становить 520 грн на місяць (а.с. 14, 124).
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 у м. Вінниці на посаді заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення (а.с. 57, 73).
Із копії звіту про здійснені відрахування та виплати вбачається, що за період із листопада 2018 року по лютий 2019 року ОСОБА_2 нарахована заробітна плата у розмірі 70 944, 89 грн, з яких утримано податків у сумі 1064, 17 грн та 20% стягнень у розмірі 13 826, 51 грн (а.с. 58).
Із копії Довідки ВЧ НОМЕР_1 від 11.10.2019 № 620 вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення в розмірі 12201, 60 грн (а.с. 122).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що син сторін є повнолітнім, проте продовжує навчання на денній формі навчання, власного доходу не має, а тому має право на отримання аліментів в порядку ст. 199 СК України у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до закінчення навчання.
Колегія суддів не повністю погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.
Судом встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням на денній формі. Окрім стипендії у 1180грн - іншого доходу не має. Натомість несе витрати на проживання у гуртожитку у розмірі 520 грн., потребує витрат на забезпечення продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, проїзду як по місту так і до місця проживання матері. Окрім того сам процес навчання потребує певних витрат, зокрема, - на придбання канцелярських приладів, підручників і т.і.
Батько - відповідач по справі має можливість надавати допомогу своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання, оскільки є підполковником Збройних сил України та отримує щомісячне грошове забезпечення, про що зазначено вище.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказав, що він не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у визначеному судом розмірі, оскільки на його утриманні перебуває друга дружина, її донька, двоє спільних малолітніх дітей та непрацездатні батьки.
Із матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_2 від другого шлюбу із ОСОБА_4 є двоє малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які перебувають на їх утриманні (а.с. 76, 77, 78).

Таким чином, розмір стягнутих судом аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_9 є завищеним та порушує права інших двох малолітніх дітей відповідача на належне утримання для забезпечення достатнього рівня життя.

Разом із тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень.

Розмір доходу повнолітнього сина на місяць є нижчим від прожиткового мінімуму, а відтак він потребує утримання, як такий що продовжує навчання.

Беручи до уваги викладене та те, що на утриманні у відповідача перебуває ще двоє малолітніх дітей, а повнолітній син потребує матеріальної допомоги, яку його батько взмозі надавати, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, необхідно встановити у розмірі 1/7 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Разом із тим, доказів того, що його дружина ОСОБА_4 є непрацездатною та перебуває на повному утриманні чоловіка в матеріалах справи не міститься. Посилання відповідача, що він забезпечує повнолітню доньку його другої дружини не заслуговують на увагу, оскільки остання є повнолітньою і крім того обов`язок щодо її утримання, за такої потреби, повинен нести її батько.

Посилання відповідача, що на його утриманні перебуває двоє непрацездатних батьків не можуть бути враховані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази необхідності надання такої допомоги, як то встановлення інвалідності та необхідність постійного лікування. Батьки відповідача отримують пенсію за віком та в змозі задовольнити свої щоденні потреби у їжі, одязі, ліках тощо.

Із тих же підстав не заслуговують на увагу доводи позивачки про перебування на її утриманні її непрацездатних батьків.

Окрім того, колегія суддів не бере до уваги доводи позивачки про те, що ОСОБА_10 додатково навчається у інституті Конфуція і таке навчання є платним, оскільки ця обставина (платність) не підтверджується матеріалами справи. Окрім того відсутні докази наявності домовленості між сином та батьком щодо витрат на інше навчання і згоди та можливості останнього нести у зв`язку з цим додаткові витрати.

Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачці матеріальної допомоги шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок колегія суддів не бере до уваги, оскільки із наданих відповідачем копій банківських виписок не вбачається, що кошти були перераховані саме на картковий рахунок ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів.
Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_9 підлягає зміні, а розмір аліментів зменшенню із 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/7 частки всіх видів його заробітку (доходу).
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне виключити із другого абзацу резолютивної частини словосполучення «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», оскільки вказане не відповідає чинному матеріальному закону (ст. 181, 200 СК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору, а відповідач користується пільгами як учасник бойових дій і також звільнений від сплати судових витрат на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

А тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат необхідно скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 року в частині визначення розміру аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів із 1/4 до 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 та виключити із другого абзацу резолютивної частини рішення словосполучення «але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Заочне рішення в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким судові витрати компенсувати за рахунок держави.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.11.2019.

Головуючий Судді