Справа № 357/1056/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі -Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом 29.01.2019 року мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2016 року, по справі №357/8912/16-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з останнього стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших дітей на утриманні та вихованні відповідач не має. На даний час вона продовжує самостійно виховувати спільну з відповідачем доньку, вони з проживають за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час вона офіційно не працює та не має будь - яких офіційних доходів, тому не може в повній мірі забезпечити потреби дитини. Відповідач на даний час працює офіційно та отримує заробітну плату. В червні 2017 року дочка отримала травму та згідно ультразвукового дослідження від 12.06.2017 року і рекомендацій зазначених у ньому, дочці призначений наколінник, лікарські засоби Диприлів, Німесіл , Леотон. Згідно консультаційного висновку травматолога від 04.10.2017 року, у дочки виявлено розгинальну контрактуру лівого колінного суглобу, а також остеохондральне ушкодження латерального виростка стегнової кістки. У зв`язку із цим їй були призначені: ЛФК колінного суглобу, хода без милиць в наколіннику та лікарські засоби (структум 500мг 2 місяці, диклак гель 2 місяці). Згідно консультаційного висновку травматолога від 19.01.2019 року дочці рекомендується: оберігаючий руховий режим, масаж, ЛФК, плавання, лікарський засіб Дона 2 місяці. Всього нею було придбано лікувальних засобів на загальну суму 4432,04 грн. Для отримання консультацій було проведено ультразвукове дослідження на суму 202,20 грн., а також магнітно-резонансна томографія на суму 900,00 грн. Для отримання консультацій вона, також, була вимушена їздити до м. Київ, витрачати кошти на автобус (на дорогу вона витратила 6 поїздок по 60 грн. та 2 поїздки по 50 грн., разом 460,00 грн.). 02.11.2018 року дочка пройшла огляд зору і їй були рекомендовані окуляри та лікарський засіб про-візіо на 30 днів, вартість окулярів склала 400,00 грн. Її прохання розподілити витрати, пов`язані з лікуванням дитини відповідач ігнорує, посилаючись на те, що він отримує невелику заробітну плату Всього було витрачено на лікування дочки 400+460+900+202,20+4432,04=6394,24 грн. У зв`язку з цим просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, а саме хворобою доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3197,12 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

21.02.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позову щодо збільшення розміру аліментів та відкрито провадження у справі в частині стягнення додаткових витрат на дитину за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові пояснення по суті спору, в яких зазначив, що з даним позовом він не погоджується і не визнає його. На утримання дитини малолітньої ОСОБА_3 за рішенням суду він сплачує аліменти у розмірі 1/4частини, заборгованості по аліментам немає. В 2017 році за рішенням суду, він вже сплатив на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 4400 грн., куди входили лікування та дослідження здоров`я дитини. В даному позові ОСОБА_1 знову вимагає стягнути з нього витрати пов`язані із здоров`ям дитини в сумі 3197,12 грн. З даною сумою він не погоджується, оскільки вважає позовні вимоги не доведеними та не підтвердженими належними доказами. Всі витрати, які виникли станом на кінець 2017 року ним вже виплачені за рішенням суду від 31.10.2017 року по справі №357/10747/17, 2/357/3613/17. Позивач знову надає документацію за 2017 рік і претендує на повторне стягнення коштів за одне і теж лікування. Крім того, надані чеки та квитанції не підтверджують, що витрати були понесені саме на лікування дитини. Також, не підтверджені призначення лікарів, кількість необхідних ліків, кількість необхідних обстежень та інше. Багато з наданих ксерокопій, чеків є взагалі нечитабельними, тому оцінити їх немає ніякої можливості і вони не можуть бути взяті до уваги при вирішенні спору. Не підлягають, також, до задоволення позовні вимоги в частині стягнення витрат на поїздки до Києва, оскільки ксерокопії квитків не містять дати поїздки та місце призначення. Не підтверджено, також, і необхідність обстеження в м. Києві, адже в Білій Церкві є дитяча лікарня та обласна дитяча лікарня. Таким чином, позивач не конкретизувала в своєму позові коли і яким лікарем і які призначення були проведені та відповідні витрати на ці призначення. Надані копії квитанцій не описані до якого саме призначення стосуються, тому розібратись з ними не видається можливим. Тому, вважає позов недоведеним належними та допустимими доказами. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку - вважає, що ця позовна вимога не може бути задоволена, оскільки рішення про стягнення уже прийнято судом 27.09.2016 року (справа № 357/8912/16-ц 2/357/3535/16). Перерахунок мінімального розміру у зв`язку зі зміною законодавства не є компетенцією суду. Тому, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №357/10747/17, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3, 5, 21,35).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2016 року ( а.с. 6), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,згідно консультаційного висновку травматолога від 04.10.2017 року має заключний клінічний діагноз: розгинальна контрактура лівого колінного суглобу, остеохондральне ушкодження латерального виростка стегнової кістки. СПО 21.08.2017 року артроскопія лівого колінного суглобу, видалення вільного кістково-хрящового тіла, мікрофрактурування дефекту хряща латерального виростка, дублікатура медіального відділу за Ямамото , латеральний реліз. У зв`язку із цим їй були призначені: ЛФК колінного суглобу, хода без милиць в наколіннику та лікарські засоби структум 500 мг на 2 місяці, диклак гель на 1 місяць, іонофорез з гідрокортизоновоюмазю та магнітолазер, а згідно консультаційного висновку травматолога Київської обласної клінічної лікарні від 19.01.2019 року, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було рекомендовано: оберігаючий руховий режим, масаж, ЛФК, плавання, лікарський засіб Дона 2 місяці, та для отримання консультацій було проведено ультразвукове дослідження на суму 202,20 грн.,а також магнітно-резонансна томографія на суму 900,00 грн..що підтверджено матеріалами справи (а.с. 8 -11, 37). Також, 02.11.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшла огляд зору і їй були рекомендовані окуляри та лікарський засіб про-візіо на 30 днів, вартість окулярів склала 400,00 грн., що підтверджується копією виписки з обстеження та копією замовлення (а.с.17,18).

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, суд може стягнути додаткові витрати з платника аліментів.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Позивачем підтверджено розмір додаткових витрат на дитину належними доказами, а саме оригіналами квитанцій, в яких визначено вартість придбаних лікарських засобів, медикаментів згідно лікарських призначень, вартість проведених обстежень, які рекомендовано лікарями та послуг, неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в загальному складає 6 001,87 грн. (а.с. 36-39).

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив про те, що всі витрати, які виникли станом на кінець 2017 року ним вже виплачені за рішенням суду від 31.10.2017 року, у справі №357/10747/17 2/357/3613/17, надані чеки та квитанції не підтверджують, що витрати були понесені саме на лікування дитини, не підтверджені призначення лікарів, кількість необхідних ліків, кількість необхідних обстежень, не підтверджено і необхідність обстеження в м. Києві, адже в Білій Церкві є дитяча лікарня та обласна дитяча лікарня, однак жодних доказів в підтвердження даних обставин та спростування доводів позивача до суду відповідачем не надано.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з її хворобою та лікуванням, які понесені позивачем саме в 2017 році, в розмірі 4438,58 грн. (а.с. 39-42 справа №357/10747/17, 2/357/3613/17), а в даному випадку позивачем заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з лікуванням, за інший період і надані до суду оригінали квитанцій відмінні від доданих до справи №357/10747/17, 2/357/3613/17.

Отже, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, однак частково, враховуючи, що судом не беруться до уваги витрати позивача на дорогу до м. Київ, для отримання консультацій (6 поїздок по 60 грн. та 2 поїздки по 50 грн., разом 460,00 грн.), оскільки ксерокопії квитків не містять дати поїздок та місце призначення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, тому стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,93 грн. ( 50% понесених витрат).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 157, 180, 185 СК України, ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення додаткових витрат на дитину, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,93 грн. ( три тисячі гривень 93 копійки).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

СуддяО. В. Бондаренко