Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 210/2188/14-ц

провадження № 61-22623св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Криворізька міська рада Дніпропетровської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , Криворізька міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року у складі судді Чайкіної О. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондаря Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2 . третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Криворізька міська рада Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, які чинить відповідач, зобов`язавши ОСОБА_2 перенести належну споруду для відходів, що знаходиться на території його земельної ділянки на АДРЕСА_1 на відстань не менше 1 м до межі належної йому земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; демонтувати належне ОСОБА_2 газове обладнання (трубу та димар) шляхом його перенесення на відстань не менше 1 м до межі належної йому земельної ділянки; перенести належний ОСОБА_2 навіс із стовпів та шиферу, на відстань не менше 1 м до межі належної йому земельної ділянки; демонтувати належну ОСОБА_2 літню кухню, що знаходиться на території його земельної ділянки шляхом її перенесення на відстань не менше 1 м до межі належної йому земельної ділянки; зрізати належні ОСОБА_2 корені і гілки кущів та дерев, що проникають на територію належної йому земельної ділянки або пересадити ці кущі та дерева таким чином, щоб їх корені та гілки не проникали на територію належної йому земельної ділянки, а також стягнути судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 243,60 грн.

Позов обгрунтований тим, що позивач є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0732 га за вказаною адресою, а відповідач ОСОБА_2 є власником суміжного домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,0786 га за вказаною адресою. Відповідач створює йому перешкоди у користуванні належною позивачу на праві власності земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_2 без згоди позивача, вздовж межі його земельної ділянки облаштував споруду для відходів; на частині його земельної ділянки влаштував газове обладнання (трубу та димар), що перешкоджає позивачу встановити тверду межу між земельними ділянками домоволодінь, про що ОСОБА_1 зобов`язано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року; на відстані менше 1 м до межі побудував літню кухню та влаштував у безпосередній близькості до межі його земельної ділянки навіс із стовпів та шиферу таким чином, що під час дощу вода з даху навісу попадає на його земельну ділянку, створюючи значні незручності; насадив кущі та дерева на відстані менше 1 м від межі до його земельної ділянки, що створюють тінь на його земельній ділянці.

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , Криворізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним рішення Криворізької міської ради № 2176 від 28 серпня 2013 року в частині надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності, оформлене на підставі цього рішення; зобов`язати ОСОБА_1 знести межовий знак у вигляді сітки-рабиці, туалет, лазню, усунути вигрібні ями під ними; стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Зустрічний позов обгрунтований тим, що починаючи з 2009 року в Дзержинському районному суді м. Кривого Рогу за ініціативою ОСОБА_1 розглядаються судові справи щодо порушень земельного законодавства, межі та правил добросусідства. За рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2011 року, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належною йому на праві власності земельною ділянкою на АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно виконаного межового знаку у вигляді сітки-рабиці, встановлення твердої межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 згідно з технічною документацією приватизованої земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , знесення самочинно збудованих туалета і лазні, укріплення ґрунтів, пересадження саджанців фруктових дерев та винограду.

Це рішення передано на примусове виконання до виконавчої служби, але фактично не виконано, спір щодо межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 залишився без врегулювання.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не проведені роботи з відновлення меж земельної ділянки, ОСОБА_2 заперечував щодо надання згоди на приватизацію земельної ділянки на АДРЕСА_2 . Однак Криворізькою міською радою 28 серпня 2013 року прийнято рішення № 2176 щодо передачі ОСОБА_1 у власність земельної ділянки на АДРЕСА_2 та проведено державну реєстрацію такого права з видачею свідоцтва про право власності від 19 вересня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року у первісному та зустрічному позовах відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у первісному позові мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів підстави для знесення спірних прибудов. Крім того, судом зазначено, що позивач не має права на зверення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва, таке право належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у зустрічному позові мотивовано тим, що Криворізька міська рада прийняла рішення про безоплатну передачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , у власність громадянина ОСОБА_1 відповідно до визначених законом повноважень, з дотриманням встановленого порядку. Заявлені позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні майном стосуються порядку виконання судового рішення, а тому не можуть бути предметом судового розгляду в цій справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року, зокрема в частині відмови у зустрічному позові, залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року набуло законної сили та перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби. Крім того, актом державного виконавця від 27 квітня 2012 року підтверджено, що це рішення суду виконане в повному обсязі (т. 1, а. с. 202, 203). Заявлені ОСОБА_2 вимоги щодо порядку виконання судового рішення не можуть бути предметом судового розгляду, що не позбавляє ОСОБА_2 реалізувати свої права стягувача у виконавчому провадженні, в тому числі й з оскарження дій державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, оскільки ОСОБА_2 не довів порушення своїх прав.

Судом апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не переглядалось. Суд апеляційної інстанції перевіряв законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року в частині відмови у зустрічному позові та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року й ухвалити нове рішення, про задоволення зустрічного позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

01 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою й витребувано справу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 10 червня 2019 року № 641/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи, викладені у касаційній скарзі

Касаційна скарга ОСОБА_2 обгрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили усіх доказів та безпідставно не надали оцінки тій обставині, що він не надав ОСОБА_1 згоди на погодження меж земельної ділянки. Виготовлення технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_1 передувало постановленню рішення Криворізькою міською радою про надання дозволу на таке виготовлення, не встановлено реальних меж земельної ділянки й визначено розмір земельної ділянки в 0,0732 га, що не відповідає дійсності. Вважає, що все вищезазначене є доказами на підтвердження незаконності проведеної органом місцевого самоврядування приватизації земельної ділянки ОСОБА_1

Суди не звернули уваги, що з метою приватизації земельної ділянки на АДРЕСА_1 розроблено не проект відведення, а технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, яка не була узгоджена жодним органом, визначеним законом.

Суди не врахували невиконання ОСОБА_1 рішення суду від 05 липня 2011 року та порушення його прав як землевласника. Акт державного виконавця від 27 квітня 2012 року про повне виконання рішення суду є неправдивим, оскільки складений в результаті введення ОСОБА_2 в оману, підписаний під тиском.

Враховуючи, що суди відмовили ОСОБА_1 у позові, він має право на відшкодування моральної шкоди.

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у зустрічному позові, Верховний Суд перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень лише в цій частині.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 2003 року ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 є власником домоволодіння на земельній ділянці, яке знаходиться на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , у користуванні якого перебуває земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , звернувся до Криворізької міської ради з клопотанням про безоплатне отримання її у свою власність.

Рішенням Криворізької міської ради від 30 січня 2013 року № 1774 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для подальшої передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадянам» надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, для подальшої передачі безоплатно у власність, спільну часткову, спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва (т. 1, а. с. 60 ).

На підставі вказаного рішення землевпорядною організацією Приватне підприємство «Геохора», яка має право на проведення землевпорядних робіт, що підтверджується ліцензією Держкомзему України від 11 серпня 2011 року за № 529, серії АГ № 583526, за замовленням позивача ОСОБА_1 виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Криворізької міської ради від 28 серпня 2013 року № 2176 «Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову, спільну сумісну власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва та особистого селянського господарства» ОСОБА_1 безоплатно передана у власність земельна ділянка, площею 0,07342 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_2 .

19 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримав право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:189:002, площею 0,0732 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Ураховуючи положення статтей 15,16 ЦК України, суд має встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позову (повністю чи частково) або відмову в позові.

ОСОБА_2 звернувся до суду за відновленням своїх порушених прав незаконними діями відповідача саме шляхом визнання недійсним рішення Криворізької міської ради від 28 серпня 2013 року № 2176 в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_2 та виданого на його підставі свідоцтва про право власності, а також зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії щодо усунення перешкод у користуванні майном.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положеннями статтею 118 ЗК України.

Згідно із частинами шостою та сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Системний аналіз зазначених положень ЗК України дає підстави дійти висновку, що вирішуючи питання про недійсність рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку, суд має встановити не тільки дотримання вимог законодавства щодо відведення земельної ділянки, а й факт порушення таким актом прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав - користування земельною ділянкою.

З урахуванням того, що судом не було встановлено порушення прав та інтересів позивача при передачі у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Доводи касаційної скарги є необгрунтованими з огляду на встановлені судами обставини, що зустрічний позов стосується порядку виконання судового рішення.

Водночас ОСОБА_2 не позбавлений моливості використовувати свої права стягувача у виконавчому провадженні, в тому числі й оскаржувати дії державного виконавця.

Наведені у касаційній скарзі доводи є аналогічними доводам апеляційної скарги, вже були предметом дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції й зводяться лише до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховним Судом встановлено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального є безпідставними, спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, яким суди попередніх інстанцій надали правильну правову оцінку.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08 червня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року в цій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко