Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 409/2942/18
Провадження № 22-ц/810/272/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Дронської І.О., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - дочірнє підприємство «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар»

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 березня 2019 року, постановлену у складі судді Третяка О.Г. в смт. Білокуракине Луганської області,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» про визнання додаткових угод до договору оренди земельних ділянок недійсними,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» про визнання додаткових угод до договору оренди земельних ділянок недійсними.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову у зазначеній справі, яка мотивована тим, що існує реальна можливість того, що спірні земельні ділянки, які належать позивачу на праві приватної власності, з метою неможливості повернення їх в натурі будуть засіяні відповідачем, що унеможливить в подальшому їй як власнику здійснювати відносно вказаних земельних ділянок право користування та унеможливить їх повернення і виконання рішення суду. Дані обставини підтверджуються тим, що вона починаючи з 2017 року неодноразово попереджала відповідача про закінчення строку дії договору оренди земельних ділянок у вересні 2018 року, проте відповідач після закінчення строку дії договору земельні ділянки не повернув та продовжує їх використовувати. На земельних ділянках інших власників, які як і позивач заявили вимоги до відповідача про повернення земельних ділянок у зв`язку із закінченням строку дії договору, останній обробив земельні ділянки та засіяв їх озимою пшеницею у 2018 році.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила суд заборонити дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» вчиняти будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належних їй земельних ділянок загальною площею 7,9173 га та загальною площею 8,3312 га, які знаходяться на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та належать ОСОБА_1 на підставі державних актів серії НОМЕР_1 від 05.12.2001 року та серії НОМЕР_1 від 05.12.2001 року.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Суд ухвалив заборонити дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» вчиняти будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належної позивачу земельної ділянки загальною площею 8,3312 га, яка знаходиться на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 05.12.2001 року.

В апеляційній скарзі дочірнє підприємство «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» просить ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вважає, що ухвала винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що забороняючи будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належної позивачу земельної ділянки загальною площею 8,3312 га, є за своїм змістом тотожними задоволенню заявлених позовних вимог щодо визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

Також, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не мотивував, ефективний захист яких саме прав та законних інтересів позивача може ускладнити чи унеможливити невжиття відповідних заходів забезпечення позову і яким чином. Судом не розглянута необхідність зустрічного забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, не встановлено чи було відповідачем на момент подання заяви про забезпечення позову понесені витрати на обробку вказаної земельної ділянки та засів сільськогосподарськими культурами. Також судом не розглянута ймовірність того, що майновий стан відповідача або його дії щодо майна можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у разі відмови в позові.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 травня 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, представнику позивача відмовлено у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.

Звертаючись із заявою про відкладення розгляду справи, яка надійшла на електронну пошту апеляційного суду без накладення електронно-цифрового підпису представника позивача, останній посилався на неможливість прийняти участь у справі у зв`язку з перебуванням на лікуванні, викликаним хворобою.

Разом з тим, представником позивача, який є адвокатом, про що свідчить свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 920 від 19.02.2009 року, до заяви не надано доказів, які б свідчили про його перебування на лікуванні, тобто не надано доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

У паперовому вигляді заява про відкладення розгляду справи у відповідності до вимог ст. 183 ЦПК України до суду не надходила.

Підпунктом 15.1 пункту 15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Отже, заява представника позивача ОСОБА_2 . подана в електронній формі з електронної пошти, не підписана в належній формі, та не відповідає вимогам ЦПК України стосовно письмової паперової форми заяв.

Крім того, відповідно до ст. 366 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

В частині 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засідання на 08 травня 2019 року об 11 год. 00 хв., та повідомлено учасників справи про дату, час і місце судового засідання.

Отже, явка учасників у даній справи є необов`язковою. Судом не вирішувалося питання виклику учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження по вказаній справі.

Колегія суддів враховує положення ст. 371 ЦПК України, які передбачають, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до правил частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 особисто не виявила бажання бути присутньою під час апеляційного розгляду справи, приймаючи до уваги те, що представником не надано доказів на підтвердження обставин викладених у заяві, заява про відкладення розгляду справи подана представником позивача в електронній формі з електронної пошти та без накладення електронного цифрового підпису, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система на момент подання заяви не функціонує, тому колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" № 2 від 12.06.2009 року зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що ця обставина може спричинити шкоду відповідачеві та іншим особам. У зв`язку з цим суд чи суддя повинні роз`яснити позивачеві, який просить забезпечити позов, наслідки можливого завдання відповідачеві збитків і за наявності для цього відповідних підстав вимагати застави.

Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України ухвала суду, що викладається окремим документом, складається з вступної частини; описової частини; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.

Однак, в мотивувальній частині ухвали від 12 березня 2019 року відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Також, ухвала суду не містить в собі будь-якого обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що забезпечення позову має бути здійснено саме у такий спосіб, на якому наполягав позивач. Не містить ухвала суду про забезпечення позову обґрунтування того, чому суд дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд не зазначив доказів і не навів мотивів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову та відповідності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не з`ясував, чи буде встановлення дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» заборони обробляти, засівати та інше використання спірної земельної ділянки до вирішення справи по суті перешкоджати господарській діяльності дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» як юридичній особі, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону у встановленому законом порядку.

Отже, ухвала суду від 12 березня 2019 року не відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, оскільки в ній не викладені обставини та відсутня мотивувальна частина ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Однак, судом першої інстанції у достатній мірі вимоги закону не були враховані при вирішенні питання про забезпечення позову.

Із відокремленого матеріалу вбачається, що ухвала від 12 березня 2019 року про забезпечення позову постановлена суддею одноособово, а не судом у відповідності до вимог ст. 153 ЦПК України, що свідчить про порушення судом встановленого порядку для вирішення даного питання.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони дочірньому підприємству «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» вчиняти будь-які дії стосовно оброблення, засівання та іншого використання належних їй земельних ділянок загальною площею 7,9173 га та загальною площею 8,3312 га, які знаходяться на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

Проте, суд вирішив заяву лише в частині земельної ділянки загальною площею 8,3312 га, при цьому, що стосується земельної ділянки загальною площею 7,9173 га, то судом в цій частині заява не вирішувалася, однак заява про забезпечення позову судом задоволена повністю.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки, у даному випадку судом першої інстанції порушено порядок вирішення питання про забезпечення позову, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 березня 2019 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Агропромислова компанія «УкрАгроСтар» задовольнити частково.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 12 березня 2019 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді І.О. Дронська

В.М. Луганська