Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
17 жовтня 2019 року м. Теребовля
Теребовлянський районний суд
Тернопільської області в складі:
головуючого Малярчук В.В.
секретаря судового засідання Зіньковській Н.Д.
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування рішення Микулинецької селищної ради,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування рішення Микулинецької селищної ради, у якому просить зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , знести споруджену огорожу із шиферу між земельними ділянками та відновити межу, скасувати рішення Микулинецької селищної ради про надання ОСОБА_2 дозволу на приватизацію присадибної земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнати недійсним виданий ОСОБА_2 акт про право власності на присадибну ділянку за вказаною адресою, посилаючись на мотиви викладенні у позовній заяві.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили задоволити позов.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про слухання справи без її участі.
Представник Микулинецької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав до суду відзив на позов у якому вказує, що позивачка не є власником земельної ділянки та житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а тому немає підстав звертатися з позовом до суду.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.
Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
. Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК України).
За правилами частини 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.
Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 14 статті 123 ЗК України).

Реалізовуючи вказані вище повноваження, Микулинецька селищна рада діяла як орган місцевого самоврядування, здійснювала свої владні повноваження, набула статусу учасника цивільно-правових відносин з приводу вирішення земельного спору, у тому числі й встановлення межі земельної ділянки, переданої у власність громадянину.

За змістом статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частини першої статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

У цьому випадку предметом спору є порушення права користування земельною ділянкою, як складова права власності, та запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення цивільних прав.

Так, згідно рішення ІІ-ї сесії 5-го скликання Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 30 травня 2006 року №47 «Про розгляд заяви жителя смт. АДРЕСА_1 Град В ОСОБА_5 » надано дозвіл ОСОБА_6 на реконструкцію і надбудову мансардного поверху житлового будинку в АДРЕСА_2 , зобов`язано ОСОБА_2 виготовити проектно-технічну документацію на проведення вище вказаної реконструкції та надбудови.

24 грудня 2007 року ОСОБА_2 на підставі рішення Микулинецької селищної ради від 22 серпня 2006 р. № 138, видано Державний акт на право власності на земельну ділянк серії ЯД, № 219671, земельну ділянку площею 0,07 га., яка розташована на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Згідно акту погодження меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд від 31 травня 2017 року суміжним землевласником позивачки ОСОБА_1 є відповідач ОСОБА_2 . Також з вказаного акту вбачається, що ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку площею 0,0689 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 прописана та проживає за адресою АДРЕСА_1 в житловому будинку забудовником якого був її покійний чоловік ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 є суміжною з ділянкою ОСОБА_2 державний акт на земельну ділянку за адресою по АДРЕСА_1 не видавався.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні і, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , а власником вказаної земельної ділянки був її чоловік ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що позивачка ОСОБА_1 не зверталася до Микулинецької селищної ради із заявою про виготовлення проекту землеустрою на вказану земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової земельно- технічної експертизи від 29 серпня 2018 року № 358/18-22 встановлення розбіжностей між фактичними розмірами земельної ділянки ОСОБА_1 до розмірів земельної ділянки, що визначені правовстановлюючими документами - не вбачається за можливе, оскільки, як вище згадувалося, правоустановчі документи на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не виготовлялися, а кадастровий план (а.с. 4, що розроблений ФОН ОСОБА_8 - не є правоустановчим документом, а є графічним матеріалом, який повинен входити до складу будь-якої документації із землеустрою. Проміри меж ділянки ОСОБА_2 в переважній більшості різняться на величину від допустимої та існує невідповідність площі (на 10 кв.м.), то можна стверджувати, що конфігурація земельної ділянки ОСОБА_2 дещо змінена, існують розбіжності між розмірами присадибної земельної ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 , з розмірами, якими повинен користуватися згідно правоустановчих документів. Шляхом спорудження огорожі із шиферу ОСОБА_2 не порушено межові знаки земельної ділянки ОСОБА_1 . Земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а оскільки правовстановлюючі документи на неї не виготовлялися, то розпорядником даної землі по суті є Микулинецька селищна рада, а в свою чергу ОСОБА_1 є землекористувачем, а не землевласником. Тому, зміщення земельних ділянок - не має, однак в даному випадку варто вказати, що існує розворот площини фактичної земельної ділянки ОСОБА_2 відносно площини земельної ділянки, що визначена межами документації із землеустрою, ділянка розвернута від сторони ОСОБА_1 , тобто знову ж таки ОСОБА_2 не порушує межу між ОСОБА_1 . За відсутності зміщення земельних ділянок, нема що графічно відображувати.

В судовому засіданні було допитано експерта ОСОБА_9 , який дав показання, що відповідач ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку площею 0,0689 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . А позивачка ОСОБА_1 прописана та проживає за адресою АДРЕСА_1 в житловому будинку забудовником якого був її покійний чоловік ОСОБА_7 , і вона не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а вказана земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а оскільки правовстановлюючі документи на неї не виготовлялися, а тому немає можливості встановити захоплення. Зміщення земельних ділянок - не має, однак в даному випадку існує розворот площини фактичної земельної ділянки ОСОБА_2 відносно площини земельної ділянки, що визначена межами документації із землеустрою, ділянка розвернута від сторони ОСОБА_1 . тобто є зміщення зі сторони ОСОБА_1 .

Таким чином позивачка ОСОБА_1 в судовому засідання не довела порушення її права зі сторони відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про скасування рішення Микулинецької селищної ради від 22 серпня 2006 року № 138 про надання ОСОБА_2 дозволу на приватизацію присадибної земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та визнати недійсним виданий ОСОБА_10 . ОСОБА_11 державний акт серія ЯД, № 219671 про право власності на присадибну ділянку за вказаною адресою.

Однак, вказана позовна вимога не ґрунтується на законі, оскільки на підставі викладеного вище непогодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами не тягне автоматичного скасування рішення Микулинецької селищної ради з підстав вказаних у позові.

Згідно із пунктами «д» і «є» ч.1 ст. 56 Закону України "Про землеустрій" (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) технічна документація з землеустрою щодо сладання документів, що посвідчують право на земельну ділянку включає в себе акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання та кадастровий план земельної ділянки.

Однак, на думку суду твердження позивача, щодо порушення його права відповідачем є голослівним, необгрунтованим та безпідставним.

В матеріалах справи міститься і досліджувався в якості доказу висновок експертів від 29 серпня 2018 року № 358/18-22, у якому вказано відсутність зміщення вказаних земельних ділянок.

Таким чином враховуючи вище наведене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування рішення Микулинецької селищної ради слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.. 391 ЦК України, ст. 96, 166, 122, 123, Земельного кодексу України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Микулинецької селищної ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування рішення Микулинецької селищної ради відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня підписання суддею, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня підписання суддею, апеляційної скарги.

Головуючий: