Справа № 755/4461/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.,

за участі секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, визначити способи участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , просив зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати позивачу брати участь у виховані та вільному спілкуванні із сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступні способи участі позивача у виховані сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисте спілкування: побачення п`ять разів на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 18.00 години до 21.00 години за місцем проживання, навчання, перебування сина: 1 вихідний день на тиждень за місцем проживання позивача; спільний відпочинок: 1 місяць літа дитина проживає разом з батьком; необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, електронного, поштового та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з дитиною; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дня син проводить з батьком; в день побачення батька з сином, позивач має право забирати сина з дому/дитячого садочка особисто; зобов`язати ОСОБА_2 за день до участі позивача з сином надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

15 квітня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, визначити способи участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зобов`язання вчинити певні дії, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. ( ч.ч.1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України)

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

В межах визначених судом строків, відповідач не скористалась правом подати відзив на позов, обмежившись пояснення по суті предмету спору в судовому засіданні.

07 червня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, пояснив, що після припинення шлюбу з відповідачем, за взаємною згодою подружжя, дитина залишилась проживати разом з матір`ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у вихованні сина, однак відповідач постійно чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, що спонукало позивача звернутись до Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації з заявою про визначення способів участі батька у вихованні дитини, за розглядом заяви винесено розпорядження від 30 березня 2018 року за №147, яким визначено позивачу, як батьку дитини, часи та дні для спілкування з малолітньою дитиною. Однак, відповідач не дотримується встановленого порядку, у визначені дні не дозволяє бачитись з дитиною, не приходить на зустрічі разом з дитиною у запропоновані позивачем місце для зустрічі, у такий спосіб чинить перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в досудовому порядку вирішити спірні питання не виявляється за можливо, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позову за відсутності спору щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, за наявності встановленого графіку спілкування батька з дитиною на підставі розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2018 року за №147, наголосила, що після припинення шлюбу з позивачем, вона разом з сином проживає окремо, позивач не виявляє особливого бажання спілкуватись з дитиною, однак навмисно звернувся до служби у справах дітей для визначення способу участі у вихованні дитини, на разі відповідач жодним чином не перешкоджає батьку зустрічатись з дитиною, але позивач не дотримується встановленого графіку зустрічей з дитиною, бажає бачити дитину лише в той час, який йому особисто зручно, не враховуючи інтереси дитини та повсякденний графік дитини.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи та просили ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Судом встановлено, що з 14 травня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час спільного проживання у подружжя народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 березня 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На підставі розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2018 року за №146 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2015 р.н.», враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №4 від 14.03.2018 р.): визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2015 р.н., разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2018 року за №147 «Про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , 2015 р.н.», враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №4 від 14.03.2018 р.): визначено спосіб участі у виховані та спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 , 2015 р.н. наступним чином:

- з понеділка по п`ятницю ( з урахуванням стану здоров`я дитини) з 18.00 години до 20.00 години в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля;

- у першу та третю суботу кожного місяця з 10.00 годин до 20.00 годин, або у другу та четверту неділю кожного місяця з 10.00 годин до 20.00 годин ( з урахуванням стану здоров`я дитини).

Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. ст. 153, 157, 159 Сімейного кодексу України).

В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача, матері дитини, чиняться перешкоди у його спілкування з дитиною, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, відповідач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з дитиною без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, буде більш сприяти його порозумінню з дитиною.

Висуваючи заперечення проти позову, позивач наголосила, що після припинення шлюбу з відповідачем, вона разом з сином проживають окремо, відповідач не виявляє особливого бажання спілкуватись з дитиною, однак навмисно звернувся до служби у справах дітей для визначення способу участі у вихованні дитини, на разі позивач жодним чином не перешкоджає батьку зустрічатись з дитиною, однак позивач не дотримується встановленого графіку зустрічей з дитиною, бажає бачити дитину лише в той час, який йому особисто зручно, не враховуючи інтереси дитини та повсякденний графік дитини.

Відповідно до вимог ст. 159 Сімейного кодексу України визначено підстави та порядок судового вирішення спору про участь у вихованні дитини тим з батьків, який живе окремо.

Такою підставою, зокрема, є перешкоди з боку того з батьків, який живе разом з дитиною, у спілкуванні та вихованні її тим з батьків, що живе окремо.

Підставою також може бути невиконання рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини того з батьків, який живе окремо від неї, якщо таке рішення має місце, але не виконується сторонами.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Суд також наголошує на тій обставині, що забороняється здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, в межах даного спору позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод в спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в тому числі невиконання відповідачем рішення служби у справах дітей, яким визначено години та дні спілкування батька з дитиною, при звернення з позовом до суду позивачем не долучено докази на підтвердження заявлених вимог, клопотань про залучення доказів та/або витребування доказів під час підготовчого судового засідання позивачем не заявлялось.

При вирішені даного спору, суд враховує наявність розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 30 березня 2018 року за №147, яким визначений порядок участі батька дитини у її вихованні та встановленні дні та години для його спілкування з дитиною, такий порядок був попередньо узгоджений з батьками дитини, не заперечується матір`ю дитини, та відповідає інтересам малолітньої дитини з урахуванням її віку та стану її здоров`я, тому за відсутності доведених обставин не дотримання відповідачем, матір`ю дитини, визначеного компетентним органом графіку спілкування батька з малолісною дитиною, відсутні підстави для зміни способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України)

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, визначити способи участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зобов`язання вчинити певні дії, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.19, 141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст.2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною, визначити способи участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ч.1та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: