Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 523/5947/15-ц

провадження № 61-6903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2016 року у складі судді Кисельова В. К. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Ісаєвої Н. В., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 19 травня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № LGH1AE00000018, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 11 273,45 дол. США строком до 17 травня 2013 року з щомісячною сплатою відсотків, встановлених договором.

Відповідно до умов договору в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в заставу було передано автомобіль Mercedes-Benz 220 E, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідач свої зобов`язання своєчасно не виконував, допустив утворення заборгованості.

Рішенням Кам`янобрідського районного суду місті Луганська від 29 травня 2014 року з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № LGH1AE00000018 від 19 травня 2008 року станом на 14 лютого 2014 року в розмірі 18 671,29 дол. США

Посилаючись на те, що станом на 01 жовтня 2015 року заборгованість відповідача складає 24 848,25 дол. США та складається із: 5 929,94 дол. США - заборгованості за кредитом; 1 685,36 дол. США - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом; 370,31 дол. США - заборгованість із сплати комісії; 16 856, 91 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, уточнивши позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за період з 15 лютого 2014 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 7 482,94 доларів США, що становить різницю між стягнутою за рішенням Кам`янобрідського районного суду місті Луганська від 29 травня 2014 року сумою у розмірі 18 671,29 дол. США та заборгованістю станом на 01 жовтня 2015 року у розмірі 24 848,25 дол. та за курсом НБУ складає 159 311,88 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2016 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що позивач фактично просить стягнути пеню у розмірі 7 115,43 дол. США та 367,51 дол. США, що складає штрафи а саме 11,74 дол. США - штраф (фіксована складова) та 355,77 дол. США (процентна складова).

При цьому, позовна заява надійшла до суду 16 квітня 2015 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності стягнення пені (частина друга статті 258 ЦК України), про застосування якої заявлено відповідачем у справі, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком Суворовського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2016 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Суворовського районного суду від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник передав банку автомобіль, який було реалізовано 14 серпня 2013 року на суму 3 374,58 дол. США, яка була спрямована на погашення заборгованості за кредитом від 19 травня 2008 року. Після продажу заставного автомобіля у позичальника залишилась заборгованість у розмірі 7 115,43 дол. США, а також штрафи 11,74 дол. США - фіксована частина, 355,77 дол. США -процентна складова.

Таким чином, судом не враховано, що факт реалізації предмета застави не припиняє грошового зобов`язання боржника в тому разі, коли сума, одержана від продажу предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, й у такому випадку закон передбачає право кредитора одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення його вимоги, з іншого майна боржника.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 19 травня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір № LGH1AE00000018, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 11 273,45 дол. США строком до 17 травня 2013 року з щомісячною сплатою відсотків, встановлених договором.

Відповідно до умов договору в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в заставу було передано автомобіль Mercedes-Benz 220 E, 1994 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Рішенням Кам`янобрідського районного суду міста Луганська від 29 травня 2014 року з ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2008 року № LGH1AE00000018 станом на 14 лютого 2014 року в сумі 18 671,29 дол. США, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 5 929,94 дол. США, заборгованості із сплати процентів за користування кредитом 1 712,86 дол. США, заборгованості із сплати комісії за користування кредитом 370,31 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором 9 741,48 дол. США, а також штрафи відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» у вигляді фіксованої частини у сумі 28,97 дол. США, а також у вигляді процентної складової у сумі 887,73 дол. США.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що станом на 01 жовтня 2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 24 848,25 дол. США, яка складається з наступного: 5 929,94 дол. США - заборгованість за кредитом; 1 685,36 доларів США - заборгованості із сплати процентів за користування кредитом; 370,31 дол. США - заборгованість із комісії за користуванням кредитом; 16 856,91 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач просив стягнути різницю між стягнутою за рішенням Кам`янобрідського районного суду міста Луганська від 29 травня 2014 року сумою у розмірі 18 671,29 дол. США та заборгованістю станом на 01 жовтня 2015 року у розмірі 24 848,25 дол. США, що становить 7 482,94 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), після закінчення строку кредитного договору - 17 травня 2013 року право позивача нараховувати обумовлену договором неустойку у вигляді пені та штрафів припинилося.

За таких обставин у суду не було передбачених законом підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухваленням нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, неправильно застосував норми матеріального права, ухваливши по суті правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому мотивувальну частину рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року необхідно змінити з урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.

З огляду на наведене, керуючись частиною першою та четвертою статті 412, статтями 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 червня 2016 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
Є. В. Краснощоков
В. П. Курило