ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 640/24556/18

провадження № 22-ц/790/4107/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 12 червня 2019 року о 16 годині 41 хвилина у складі судді Попрас В.О. (повний текст рішення складений 21 червня 2019 року), -

установив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України 96 000 грн у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що у 2017 році позивач звернувся до прокуратури Харківської області з чотирма заявами про скоєння злочинів: від 30.01.2017 № 3, від 30.01.2017 № 4, від 30.01.2017 № 5, від 02.02.2017 № 6. Відомості за заявами про скоєння злочинів не були внесені службовими особами прокуратури Харківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР). Вважає, що службові особи прокуратури Харківської області не виконали імперативну норму Закону, передбачену ч.1 ст.214 КПК України, що викликало у позивача почуття дискомфорту і він змушений був звернутися зі скаргами до суду на неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Харківської області. Червонозаводський районний суд м. Харкова зобов`язав службових осіб прокуратури Харківської області внести до ЄРДР відомості за заявами позивача. Таким чином, суд встановив факт протиправної бездіяльності та факт неправомірних дій посадових осіб прокуратури Харківської області, а також суспільну небезпечність діянь посадових осіб прокуратури Харківської області у вигляді неправомірних дій та протиправної бездіяльності, тим самим суд визнав наявність моральної шкоди. Внаслідок оскарження в суді неправомірних дій і протиправної бездіяльності відповідача, життя позивача істотно змінилося в гіршу сторону. Замість того, щоб більшу частину свого особистого часу приділяти вирішенню поточних життєво важливих для нього питань: зміцнення здоров`я, повноцінний відпочинок, пошук нової роботи з європейським заробітком, позивач змушений був більшу частину свого особистого часу витрачати на ходіння до суду для відновлення законності неправомірних дій та протиправної бездіяльності відповідача. В процесі оскарження в суді неправомірних дій і протиправної бездіяльності відповідача позивач став свідком вкрай аморальної поведінки працівників відповідача. Систематично не з`являючись у судові засідання без поважних причин, відповідач демонстрував свою неповагу до честі і гідності позивача, тим самим своїми діями відповідач поводився аморально, що викликало у позивача дискомфорт. Через численні походи до суду для відновлення законності у ОСОБА_1 з`явилися головні болі, болі у хребті і суглобах, яких раніше не було, безсоння і підвищена стомлюваність. Не виконуючи належним чином своїх службових обов`язків, відповідач своїми багаторазовими неправомірними діями і своєю багаторазовою противоправною бездіяльністю заподіяв позивачу моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що держава в особі посадових осіб прокуратури Харківської області самоусунулась від виконання службових обов`язків, що встановлено ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова. Таким чином, багаторазовими неправомірними діями, незаконними рішеннями та бездіяльністю відповідачі заподіяли і продовжують заподіювати позивачу глибокі душевні хвилювання, страждання і переживання, відчуття тривоги і занепокоєння, почуття невпевненості в дотриманні Конституції України та Законів України. Проте суд на зазначене уваги не звернув та неправильно встановив обставини у справі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом установлено, що 30.01.2017 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області із заявою № 3 про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 (а.с. 19-20).

В той же день ОСОБА_1 подав заяву № 4 до прокуратури Харківської області про вчинення кримінального правопорушення помічником прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 та слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 при здійсненні досудового розслідування (а.с. 21).

В заяві № 5 від 30.01.2017 ОСОБА_1 повідомив прокурора Харківської області про вчинення кримінального правопорушення начальником Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 (а.с. 22).

02.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення суддею Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 367 КК України (а.с. 23-24).

Не отримавши повідомлення з прокуратури Харківської області про внесення відомостей до ЄРДР за поданими заявами, ОСОБА_1 08.02.2017 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргами на бездіяльність прокурора Харківської області, у яких просив зобов`язати працівників прокуратури Харківської області внести відомості до ЄРДР (а.с. 25, 26, 27, 28).

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.03.2017, 14.03.2017, 14.03.2017, 13.03.2017 скарги ОСОБА_1 були задоволені, зобов`язано уповноважену особу прокуратури Харківської області внести до ЄРДР відомості за заявами про вчинення кримінальних правопорушень, поданих ОСОБА_1 (а.с. 29, 30, 31, 32).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що реалізація ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт задоволення скарг позивача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. Суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового слідства, яка б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативним наслідками для позивача.

Судова колегія вважає зазначені висновки суду законними та обґрунтованими. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, вирішив справу відповідно до Законів України, Конституції України, практики Європейського суду з прав людини, роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Дійсно, норми закону, на які посилається позивач, передбачають право особи на відшкодування моральної шкоди.

Так, положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовує посиланням на допущену, на його думку, бездіяльність працівників прокуратури, вважаючи незаконними, неправомірними дії органів прокуратури щодо не внесення до ЄРДР відомостей про скоєння злочину та посилаючись на те, що посадові особи навмисно перешкоджали проведенню досудового розслідування з огляду на подальше задоволення судом скарг позивача.

Ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвали судді Червонозаводського районного суду м. Харкова про задоволення скарг ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора прокуратури Харківської області свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України, як це помилково вважає апелянт, акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту статті 1174 ЦК України.

Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності прокурора прокуратури Харківської області не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Харківської області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 листопада 2019 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний