Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 409/2915/18
Провадження № 22-ц/810/744/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Єрмакова Ю. В., Назарової М. В.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 липня 2019 року, ухвалене 22.07.2019 року у складі судді Третяка О.Г.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати належних сум

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Гаспарянца Д. М., звернувся до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що 20.11.2007 року був прийнятий на роботу до Луганської дирекції залізничних перевезень державного підприємства «Донецька залізниця» на посаду інженера 1 категорії, на якій пропрацював до 31.12.2013 року та був звільнений у зв`язку з переведенням до відокремленого підрозділу станція Луганськ державного підприємства «Донецька залізниця», де з 01.01.2014 року працював на посаді юрисконсульта 2 категорії.

У зв`язку з реорганізацією відокремленого підрозділу станції Луганськ ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Луганськ» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 22.06.2016 року ОСОБА_3 почав працювати у складі ПАТ «Українська залізниця».

Наказом структурного підрозділу «Луганська дирекція зализничних перевезень» від 16.03.2017 року №58 ДН «Про встановлення простою» у зв`язку з перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування, з 00 годин 20.03.2017 року, зокрема, для працівників виробничого підрозділу «Станція Луганськ» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця», встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників та обов`язок останніх на час простоя приходити на свої робочі місця згідно графіку роботи відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня у «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої», а оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки.

15.05.2017 року позивача було повідомлено про скорочення його посади з 17.07.2017 року із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного зароботку при звільненні та були запропоновані вакантні посади, від яких ОСОБА_1 відмовився.

17.07.2017 року позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, але виплата всіх сум, що належать йому від підприємства у день звільнення здійснена не була.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виконав свій обов`язок щодо: виплати позивачеві заробітної плати за червень 2016 року, а також за квітень, травень, червень та липень 2017 року; виплати заробітної плати за час щорічної відпустки з 04.04.2017 року по 18.04.2017 року та матеріальної допомоги на оздоровлення; оплати перших п`ти днів тимчасової непрацездатності позивача; виплати вихідної допомоги у зв`язку зі скороченням штату.

Крім того позивач вважає, що у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати відповідач також повинен нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини заробітної плати.

Просив суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за червень 2016 року в сумі 2713,58 грн, за квітень 2017 року в сумі 1537,44 грн, за травень 2017 року в сумі 3416,53 грн, за червень 2017 року в сумі 3416,53 грн, за липень 2017 року в сумі 1879,09 грн; за час щорічної відпустки за період з 04.04.2017 року по 18.04.2017 року в сумі 2325,75 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 2697 грн, оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності в сумі 1281,20 грн, майнову шкоду за неотриману допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі7430,96 грн, вихідну допомогу в сумі 5124 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати: за червень 2016 року в сумі 881,91 грн, за квітень 2017 року в сумі 276,74 грн, за травень 2017 року в сумі 563,73 грн, за червень 2017 року в сумі 502,23 грн, за липень 2017 року в сумі 270,59 грн, за час щорічної відпустки з 04.04.2017 року по 18.04.2017 року в сумі 444,22 грн; компенсацію втрати частини матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 515,13 грн, компенсацію втрати частини оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у сумі 230,62 грн, компенсацію втрати частини вихідної допомоги в сумі 73786 грн, середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх належних ОСОБА_1 сум з 18.07.2017 року по день фактичного розрахунку, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 22.07.2019 року позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати належних сум задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в розмірі 12645 грн.

Зобов`язано ПАТ «Українська залізниця» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 130,03 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд вважав, що позивачем підтверджено наявність заборгованості з виплати заробітної плати за період з квітня по липень 2017 року у розмірі 12645,00 грн. яка складається: квітень 5394 (2/3 - 3596) грн, травень 5394 (2/3 - 3596) грн, червень 5394 (2/3 - 3596) грн, липень 1857 грн (за 16 днів).

Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку та м. Луганську. Зазначений висновок є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні, тому, як вважав суд першої інстанції, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Непогоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 . М ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та у цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з реорганізацією відокремленого підрозділу станції Луганськ ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Луганськ» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 22.06.2016 року ОСОБА_3 почав працювати у складі ПАТ «Українська залізниця» і був звільнений 17.07.2017 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак відповідач не здійснив на користь позивача виплату заробітної плати, вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги з тимчасової втрати працездатності, що обумовило порушення конституційного права позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, встановлного ст. 43 Конституції України, яке потребує захисту та відновлення судом.

Скаржник вважає, що в діях відповідача у нездійсненні виплат належних позивачу сум наявна вина, що протиправно не встановлено судом першої інстанції.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як належний та допустимий доказ на підтвердження відсутності вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при його звільненні науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, однак такий висновок не є таким доказом, оскільки документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є сертифікат про форс-мажорні обставини.

Скаржник вважає, що відповідачем не доведений факт таких форс-мажорних обставин.

Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції не наведено жодного мотиву відхилення позовної вимоги щодо невиплати заробітної плати позивачу за червень 2016 року та не надано жодної оцінки наявним у матеріалах справи з цього питання доказам, при цьому відповідачем не надано жодних доказів, які спростовують зазначену позовну вимогу позивача.

Крім того, судом першої інстанції не наведено жодного мотиву відхилення позовних вимог щодо невиплати заробітної плати позивачу за час щорічної відпустки, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення, перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, вихідної допомоги та компенсації втрати частини заробітної плати.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1

Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх на надходило.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін за участю представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Гаспарянца Д. М. у режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій ОСОБА_1 частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині щодо стягнення з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в сумі 12645 грн.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 липня 2019 року відповідачем у встановленому законом порядку оскаржено не було.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20.11.2007 року працював на різних посадах Луганського відділення ДП «Донецька залізниця».

Згідно копії наказу начальника Луганської дирекції зализничних перевезень від 16.03.2017 року № 58-ДН «Про встановлення простою» відповідач встановив початок простою з причин, незалежних від робітників з 00 годин 00 хвилин 20.03.2017 року для підрозділу, де працював позивач.

15.05.2017 року позивач ОСОБА_1 , юрисконсульт 2 категорії станції Луганськ 2 класу виробничого підрозділу «Станція Луганськ», повідомлений начальником дирекції залізничних перевезень про наступне звільнення з 17.07.2017 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

21 червня 2016 року згідно наказу № 05/ОС від 21 червня 2016 року Луганська дирекція залізничних перевезень державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у структурний підрозділ «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», про що також зроблений запис у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 .

Згідно з наказом про припинення трудового договору № 2909 -ОС від 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з 17 липня 2017 року з посади юрисконсульта 2 категорії за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, адже до такого висновку суд дійшов поспішно, без з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 1ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Положеннями ст.107 ЦК України закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

При цьому, згідно зі ст.104 юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Між тим, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців не внесено, то ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, є самостійним суб`єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.

Отже, усі обов`язки як роботодавця щодо виплати усіх належних позивачу виплат на день звільнення має нести ДП «Донецька залізниця».

Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Згідно зі ст. 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У п. 1 ч. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На підставі зазначеного колегією суддів встановлено, що ДП «Донецька залізниця» не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно ДП «Донецька залізниця» не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», а тому ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ПАТ «Українська залізниця» не є належним відповідачем у справі.

Аналогічні правові висновки зазначені Верховним судом у постановах Верховного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 236/2729/17, провадження № 61-24486св18, 20 лютого 2019 року у справі № 242/4687/17, провадження № 61-42841св18,18 вересня 2019 року у справі № 220/310/18, провадження № 61-4643 св 19.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та в оскаржуваній частині відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з інших підстав, яким колегія суддів надавати правовий аналіз не має підстав, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду за захистом своїх порушених трудових прав до належного відповідача та в такому разі позовні вимоги останнього будуть предметом розгляду у новій справі.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваній частині неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 22 липня 2019 року скасувати в оскаржуваній частині та в цій частині ухвалити нове судове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за червень 2016 року в сумі 2713,58 грн, за квітень 2017 року в сумі 1537,44 грн, за травень 2017 року в сумі 3416,53 грн, за червень 2017 року в сумі 3416,53 грн, за липень 2017 року в сумі 1879,09 грн; за час щорічної відпустки за період з 04.04.2017 року по 18.04.2017 року в сумі 2325,75 грн, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 2697 грн, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності в сумі 1281,20 грн, майнової шкоди за неотриману допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 7430,96 грн, вихідної допомоги в сумі 5124 грн, компенсації втрати частини заробітної плати: за червень 2016 року в сумі 881,91 грн, за квітень 2017 року в сумі 276,74 грн, за травень 2017 року в сумі 563,73 грн, за червень 2017 року в сумі 502,23 грн, за липень 2017 року в сумі 270,59 грн, за час щорічної відпустки з 04.04.2017 року по 18.04.2017 року в сумі 444,22 грн; компенсації втрати частини матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 515,13 грн, компенсації втрати частини оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у сумі 230,62 грн, компенсації втрати частини вихідної допомоги в сумі 737,86 грн, середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх належних ОСОБА_1 сум з 18.07.2017 року по день фактичного розрахунку, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 04.11.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді Ю. В. Єрмаков

М. В. Назарова