КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/14044/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/13409/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивачі ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідачі Київське квартирно-експлуатаційне управління

Житлова комісія гарнізону м. Києва

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Журибеди О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління, житлової комісії гарнізону м. Києва, третя особа: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання вчинити дії та визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

у травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Київського КЕУ, Житлової комісії гарнізону м. Києві в якому просили скасувати п. 5.1 протоколу житлової комісії гарнізону м. Києва від 05.09.2012 № 22; зобов`язати Київське КЕУ звернутися та подати до Солом`янської РДА в м. Києві документи на оформлення та видачу ордеру на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ними право користування цією квартирою.

В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_1 з 1974 року проходив військову службу в Збройних силах СРСР, а після проголошення незалежності України продовжив військову службу у Збройних Силах України та був звільнений в запас у зв`язку із досягненням пенсійного віку.

30.03.2010 відповідно до протоколу комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 14 (пункт 20 списку розподілу житлової площі повторного заселення) ОСОБА_1 , надано згоду на заселення в квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому надання цього службового приміщення погоджено з начальником Головного квартирно - експлуатаційного управління ЗС України, головою житлової комісії гарнізону м. Києва, начальником Київського КЕУ та затверджено 22.05.2010 Міністром оборони України.

Київське КЕУ мало подати до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації документи для прийняття рішення про видачу ордеру на вселення, проте таких дій не вчинило та такий ордер не видано.

05.09.2012 відповідно до п. 5.1 протоколу житлової комісії гарнізону м. Києва № 22, у зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 документів до облікової справи, а також не виконанням вимог ч. 2 п. 3.1, ч. 1 п. 3.9 та абз. 3 п. 9.8 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей жилих приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737 (редакція від 30.11.2011, надалі Інструкція № 737) відмовлено у погодженні надання службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на склад сім`ї дві особи: полковник ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_2 .

Зазначають, що приймаючи вказане рішення житлова комісія не взяла до уваги обставин щодо наявності згоди Міністра оборони України та згоди комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України у 2010 році на виділ їм спірної квартири, а також, що були всі погодження відповідних управлінь і організацій для отримання житла.

Вважають, що є необґрунтованим та безпідставним посилання в оскаржуваному протоколі на ненадання ними до облікової справи документів, оскільки їх перелік в даному рішенні не вказаний, відповідно визначити, які саме документи мала на увазі комісія, що слід було надати є неможливим, а відтак вимога щодо їх надання є необґрунтованою та безпідставною. Твердження в оскаржуваному рішенні щодо невиконання ОСОБА_3 вимог ч. 2 п. 3.1, ч. 1 п. 3.9 та абз. 3 п. 9.8 Інструкції № 737, вважають незаконним, необґрунтованим та безпідставним.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2019 позов задоволено. Скасовано п. 5.1 протоколу житлової комісії гарнізону м. Києва від 05.09.2012 № 22. Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління звернутись та подати до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації документи на оформлення та видачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ордеру на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування двохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Київське КЕУ через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, що судом не взято до уваги, що позивачем не вірно визначено відповідачів. Житлова комісія гарнізону м. Києва не є юридичною особою, не має установчих документів, органів управління, банківських рахунків, а тому не може бути відповідачем у справі. Вони ж звертались до Святошинської районної в м. Києві держаної адміністрації про надання згоди на повторне заселення спірної квартири позивачами та листом від 27.07.2010 за № 4886/14-17/33 райдержадміністрація повідомила, що не заперечує про заселення. Проте в подальшому 14.09.2010 Київським КЕУ отримано лист від 07.09.2010 за підписом голови Святошинської РДА в м. Києві, у якому повідомлялося про те, що лист від 27.07.2010 слід рахувати недійсним. Вважає, що вони добросовісно виконали свої обов`язки щодо звернення до Святошинської районної державної адміністрації. Застосовуючи положення п. 2.6 Інструкції № 737 суд не звернув уваги на те, що даний пункт не містить тверджень та посилань стосовно службового житла, проте вказані норми стосуються порядку ведення облікових справ. Судом також хибно зазначено, що п. 6.3 вказаної Інструкції здійснюється контроль за розподілом житлових приміщень в гарнізонах ЗСУ. Суд не врахував особливостей права користування службовим приміщенням на підставі ордеру і те, що воно надається у зв`язку з трудовими відносинами, а тому особа, яка користується службовим житлом усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення. Суд не звернув уваги, що позивача звільнено на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби за п. «В» (за віком). Суд не врахував положення ст. 124 ЖК УРСР, яке передбачає виселення працівника з усіма особами, які проживають, без надання іншого житлового приміщення. Крім того, вказаний факт був встановлений під час розгляду іншої справи за позовом Київського КЕУ до позивачів про виселення з службового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Поза увагою суду залишився той факт, що позивачі вже отримували квартиру та набули право власності на неї.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначають, що саме бездіяльністю Київського КЕУ порушені їхні права та дана установа має статус юридичної особи і може бути відповідачем, до того ж останній при розгляді справи не вказував на невірний суб`єктний склад відповідачів. Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано Інструкцію № 737, яка діяла як на час виникнення спірних відносин, так і на час прийняття п. 5.1 протоколу житлової комісії гарнізону м. Києва від 05.09.2012. Рішення про виділення службової квартири для проживання прийнято ще 14.03.2010, коли він перебував на військовій службі, а не після його звільнення в запас. Їх було включено до списку військовослужбовців та держслужбовців щодо надання службових житлових приміщень поточного звільнення по гарнізону м. Києва, затвердженого Міністром оборони та погодженого з начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗС України, головою житлової комісії гарнізону м. Києва, начальником Київського КЕУ. Списки розподілу житлової площі перед розглядом комісії проходять правову експертизу. Рішення про надання їм спірної квартири прийнято без жодних застережень, зауважень та додаткових пропозицій з боку комісії. Вважає помилковим посилання апелянта на норми щодо визнання права власності на квартиру, оскільки вони просили визнати право користування квартирою, яке порушується бездіяльністю відповідачем щодо не оформлення ордеру на квартиру. Вважають, що суд не повинен брати до уваги лист від 07.09.2010, долучений до апеляційної скарги, оскільки він не надавався при розгляді справи у суді першої інстанції.
У судовому засіданні представник Київського КЕУ Буцко О.В., яка є також представником третьої особи підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 , який також є представником ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2010 році позивачам надано квартиру АДРЕСА_1 , як особам які потребують поліпшення житлових умов у відповідності до норм чинного законодавства України, перебувають на квартирному обліку та сім`ї яка потребує особливих умов проживання, зокрема для дружини - ОСОБА_2 , яка є інвалідом 1 групи, з 2007 року та пенсіонером з 2005 року.

26.03.2010 Міністру оборони України Єжелю М.Б. листом № 303/4/15/528 запропоновано винести на розгляд комісії питання про надання службового житла за рахунок житлових приміщень повторного заселення, у тому числі і полковнику ОСОБА_1

30.03.2010 протоколом комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України № 14, згідно п. 20 списку розподілу житлової площі повторного заселення полковнику ОСОБА_1 надано згоду на заселення в квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 розділу «Двокімнатні квартири» Списку військовослужбовців та держслужбовців щодо надання службових житлових приміщень поточного звільнення по гарнізону м. Києва, яке погоджено з начальником Головного квартирного-експлуатаційного управління ЗС України, Головою житлової комісії гарнізону м. Києва, начальником Київського квартирно-експлуатаційного управління та затверджено Міністром оборони України полковнику Нагорничевському О.А. з дружиною, яка є інвалідом 1 групи надано квартиру по АДРЕСА_2 для проживання.

05.09.2012 відповідно до п. 5.1 протоколу житлової комісії гарнізону м. Києва № 22, у зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 документів до облікової справи, а також не виконанням вимог ч. 2 п. 3.1, ч. 1 п. 3.9 та абз. 3 п. 9.8 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей жилих приміщень, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737 (редакція від 30.11.2011) відмовлено у погодженні надання службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на склад сім`ї дві особи: полковник ОСОБА_1 та дружина - Нагорнічевська О.В.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, оскільки питання щодо надання позивачам згоди на заселення було позитивно вирішено на засіданні житлової комісії гарнізону м. Києва 30.03.2010, то рішення від 05.9.2012 щодо відмови у наданні згоди на заселення є неправомірним. Правових обґрунтувань задоволення позовних вимог про зобов`язання Київського КЕУ звернутись та подати до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації документи на оформлення та видачу позивачам ордеру на спірну квартиру та визнання за ними права користування цією квартирою рішення суду не містить.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Надання житла військовослужбовцям станом на 2010 рік визначалося Порядком про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі Порядок) та Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.10.2006 за № 1171/13045 (надалі Інструкція № 577). На час винесення оскаржуваного рішення, оформленого протоколом від 05.09.2012 діяла Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 за № 24/20337 (надалі інструкція № 737).

Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Відповідно до п. 2, 7, 12, 20, 21 Порядку військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла. Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання. При звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.
Відповідно до п. 3, 34 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством. На підставі рішення про надання житла виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради, а в закритому військовому містечку - квартирно-експлуатаційний орган видає ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення, безпосередньо військовослужбовцю, на ім`я якого він виписаний, або за його дорученням іншій особі.
Відповідно до п. 1.4 Інструкції № 577 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Відповідно до 1.5 цієї Інструкції забезпечення за рахунок Міністерства оборони України військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла у встановленому порядку. Надання житлових приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними житлової площі, яку вони займали.
За обставинами справи встановлено, що відповідно до протоколу № 14 від 30.03.2010 на розгляд комісії надано список розподілу житлових приміщень. У даному списку зазначено під № 20 ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 службова та у графі «пропозиції членів комісії» міститься відмітка «затверджено». У Списку військовослужбовців та держслужбовців щодо надання службових житлових приміщень поточного звільнення по гарнізону м. Києва зазначено полковник ОСОБА_1 у графі «дата зарахування на квартирний облік» зазначено «не перебуває».
Згідно довідки № 14744 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 20.07.2011. До того ж до складу сім`ї на отримання житла ОСОБА_2 як дружина включена відповідно до протоколу № 4 лише 21.11.2012.
10.12.2014 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва, яке залишене без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2018 задоволено позов Київського КЕУ та виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 . Даними рішеннями встановлено, що розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 739 від 13.11.2012 «Про включення жилих приміщень до числа службових» на підставі клопотання Головного КЕУ ЗСУ від 29.08.2012 спірна квартира включена в число службових жилих приміщень.

Цим же рішенням встановлено, що ОСОБА_1 має постійне житло у м. Вінниці.
Відповідно до акту № 139 від 17.07.2012 спірна квартира передана начальником Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації т.в.о. начальника Київського КЕУ МО України.
Відповідно до ордеру від 05.11.1997 ОСОБА_1 за місцем проходження ним військової служби на сім`ю з чотирьох осіб надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 для постійного проживання. При зміні місця служби ОСОБА_1 зазначену кватиру не здав, натомість ця квартира була приватизована, про що 29.07.2003 видано свідоцтво про право власності.
Відтак з вищезазначених доказів вбачається, що станом на час підписання протоколу № 14 від 30.03.2010 щодо надання згоди на передачу спірної квартири як службової ОСОБА_1 останній на квартирному обліку не перебував, а розпорядження про включення цієї квартири до числа службових ще не існувало.
Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не проаналізував надані сторонами докази у їх сукупності та помилково виходив лише з того, що оскільки питання щодо надання позивачам згоди на заселення було позитивно вирішено 30.03.2010 на засіданні житлової комісії гарнізону м. Києва, то в подальшому будь які рішення щодо цієї квартири не могли прийматися, та позивачі набули безспірне право користування даною квартирою.

До позовної заяви самі позивачі додали лист від 27.07.2010 № 4886/14-17/33, адресований начальнику Київського КЕУ, у якому повідомлялося, що лист Київського КЕУ від 14.07.2010 у Святошинській райдержадміністрації у м. Києві розглянуто та райдержадміністрація не заперечує на повторне заселення цієї квартири працівником Міністерства оборони України.
Суд не звернув уваги на те, що зазначений лист спростовує доводи позивачів про те, що Київське КЕУ після прийняття рішення 30.03.2010 про погодження надання ОСОБА_1 спірної квартири не зверталося до райдержадміністрації з питання повторного заселення житла та видачі ордеру на таке заселення.
Доводи ОСОБА_2 про те, що відповідач мав передати документи на заселення не до Святошинської райдержадміністрації у м. Києві, за місцем знаходження квартири, а до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, за місцем служби ОСОБА_1 нічим не обґрунтовані та доказів на їх підтвердження не надано. Суд першої інстанції у рішенні також будь яких мотивів, з яких він виходив, зобов`язавши відповідача подати документи на оформлення та видачу ордеру до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації не навів.

Також суд не навів будь яких мотивів щодо визнання за позивачами права користування спірною квартирою до вирішення питання у встановленому законом порядку про видачу позивачам ордеру на заселення у спірну квартиру та за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про виселення позивачів із спірної квартири.
Відтак висновки суду в частині зобов`язання Київського КЕУ звернутись та подати до Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації документи на оформлення та видачу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ордеру на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнання за ними права користування спірною квартирою не відповідають встановленим у справі обставинам.

При розгляді справи в апеляційному порядку було встановлено, що лист від 27.07.2010 № 4886/14-17/33, який надано позивачами до позову про надання дозволу на повторне заселення спірної квартири листом від 07.09.2010 № 5835/14-17/33 Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація просила рахувати недійсним та вказала, що слід рахувати дійсним лист № 2962/14-17/33 від 13.05.2010 щодо відмови на повторне заселення.
Даний лист ще раз підтверджує ту обставину, що відповідачем Київським КЕУ надавалися документи до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації документи на повторне заселення спірної квартири у 2010 році, проте рішення про надання ордеру на заселення спірної квартири райдержадміністрацією не приймалося. Відмову Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації у видачі ордеру позивачі не оскаржували.
Відповідно ж до Порядку як спеціальний ордер для вселення в надане службове житлове приміщення, так і ордер на вселення в надане житлове приміщення для постійного проживання видається виконавчим орган районної, міської, районної у місті ради, а не Київським КЕУ.
05.09.2012 відповідно до п. 5.1 протоколу житлової комісії гарнізону м. Києва № 22, у зв`язку із ненаданням ОСОБА_1 документів до облікової справи, а також не виконанням вимог ч. 2 п. 3.1, ч. 1 п. 3.9 та абз. 3 п. 9.8 Інструкції № 737 в редакції від 30.11.2011 відмовлено у погодженні надання службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на склад сім`ї дві особи: полковник ОСОБА_1 та дружина - Нагорнічевська ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 3.1 абз. 2 Інструкції № 737, в редакції чинній станом на 05.09.2012, надання службових жилих приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали за попереднім місцем служби (навчання), або у разі виконання військовослужбовцем вимог, передбачених абзацом третім пункту 9.8 розділу IX цієї Інструкції.

Відповідно до п. 9.8 абзац 3 цієї Інструкції службове житло за новим місцем служби військовослужбовець може отримати лише у разі, якщо заброньоване жиле приміщення тимчасово здано в оренду, найм (піднайм) через КЕВ (КЕЧ) району іншому військовослужбовцю, який проходить службу в населеному пункті, де розташоване заброньоване житло.
Позивачі не заперечували ту обставину, що надане їм житло за попереднім місцем служби ними не здане.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що п. 5.1 рішення житлової комісії гарнізону м. Києва № 22 від 05.09.2012, яке оформлене протоколом № 22 не відповідає вимогам закону.

За вказаних обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що житлова комісія гарнізону м. Києва не є юридичною особою та не має статусу відповідача у даній справі. Проте оскільки рішення суду підлягає скасуванню у повному обсязі з інших підстав, такі доводи не впливають на вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київського квартирно-експлуатаційного управління, Житлової комісії гарнізону м. Києва, третя особа: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання вчинити дії та визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 06.11.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик