Провадження №2/760/6892/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

29 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право користуватися жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що вона є власником вказаної квартири на підставі Договору купівлі-продажу від 21 серпня 2001 року.

В спірній квартирі також зареєстрований відповідач, що підтверджується копією паспорта та довідкою ЖЕД № 904 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» № 904-637 від 07 серпня 2019 року.

Відповідач останній рік не з`являвся і не проживав у квартирі, не цікавився нею, комунальні послуги не сплачував.

Факт непроживання відповідача в зазначеній квартирі підтверджується Актом про непроживання особи від 07 серпня 2019 року, виданим Житлово-експлуатаційною дільницею № 904.

Доказом несплати комунальних послуг відповідачем є наявність усіх квитанцій за останні півроку.

Поточний та капітальний ремонт квартири протягом всього часу проводився її зусиллями та за її кошти, особистих речей відповідача в квартирі немає, квартирою він не цікавиться.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному законом. Про причину неявки суд до відома не посавив.

Судова повістка, направлена відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, повернулася до суду без вручення.

За заявою представника позивача судова повістка була направлена на адресу місця проживання батька відповідача, яка, згідно зворотнього поштового повідомлення, отримана 18 жовтня 2019 року з підписом « ОСОБА_3 ».

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача,суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Тобто, відносини між власником житла та членами його сім`ї є сервітутом.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Судом встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 21 серпня 2001 року, зареєстрованим в реєстровій книзі № д.431-190.

З Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що, окрім позивачки, в спірній квартирі зареєстрований її син - відповідач у справі.

/ а.с. 11 - 12, 14 - 15; 40 /

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду у разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду, позивачка зазначала, що відповідач понад рік не проживає у вказаній квартирі, в той же час, з якого саме періоду часу, не вказує.

Даною інформацією не володів і представник позивачка при розгляді справи.

Єдиним доказом непроживання відповідача в спірній квартирі є наданий позивачем Акт про непроживання особи, складений 07 серпня 2019 року трьома жильцями будинку.

В той же час, з даного акту, складеного напередодні звернення позивача до суду, вбачається, що відповідач не проживає в спірній квартирі 1 рік.

В той же час, з якого саме часу цей відлік проводився і на підставі чого такий висновок зроблений, в акті не зазначено.

При цьому в акті зазначено, що відповідальність за правдивість інформації, викладеної в ньому, несе мешканець, який подає акт, а не особи, які його склали.

З цього випливає, що акт складений за ініціативою та зі слів позивача.

/ а.с.10 - 11 /

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є сином позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивачу невідомо, де знаходиться і проживає останній рік відповідач.

При цьому не спростовував, що до літа 2018 року відповідач проживав у спірній квартирі.

Чим викликано його непроживання саме останній рік перед зверненням до суду, позивач, як мати, не знає.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, забезпечена в с удовому засіданні правовою допомогою, будь-яких доказів, окрім приведеного вище Акту, непроживання відповідача в спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк не надала.

Представнику позивача в судовому засіданні була роз`яснена можливість надати додаткові докази, а також підтвердити обставини, викладені в акті, показами свідків у судовому засіданні і для цього йому надавалася така можливість оголошенням у справі перерви.

На пропозицію суду представник позивача заявив про закінчення розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Виходячи з цього, суд вважає, що сторона позивача була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують обставини, викладені в позові, а також прокоментувати їх.

Крім того, сторона не була позбавлена можливості повідомити суду інші обставини, що мають значення для справи.

Тобто, стороні позивача надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене вище,суд вважає, що позивачем не було надано належних доказів, достатніх для висновку як про непроживання відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлений законом строк, так і неповажність причин такого непроживання, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Суд при цьому не приймає до уваги зазначені в позов в обґрунтування підстав позову обставини, виходячи з наступного.

З точки зору закону користування членом сім`ї власника житла належним йому на праві власності житлом є сервітутом, який може бути припинено з підстав, визначених ч.2 ст.405 ЦК України, а саме непроживання в ньому без поважних причин понад один рік.

Інші приведені в позові обставини, в тому числі несплата комунальних послуг, не є підставою для припинення сервітуту.

Крім того, суд враховує, що за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дана стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо.

Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Житловим законодавством також встановлюється обов`язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об`єктів за власні кошти.

За таких обставин, позивач, як власник спірної квартири, не тільки має право вільно володіти зазначеною квартирою, але і зобов`язана нести відповідальність за належне утримання належного їй майна у відповідності до встановлених норм чинного законодавства.

Виходячи з цього, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 29, 15, 16, 316, 317, 322, 402, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 156 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 -284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратили право користуватися жилим приміщенням, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва