КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/4900/19 Головуючий у І інстанції Плахотнюк К.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Журби С.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що 14 лютого 2009 року між нею та ОСОБА_1 було повторно зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, котрі мають свої сім'ї.

Починаючи з 2017 року подружнє життя між ними погіршилось через те, що відповідач вів себе агресивно, завдавав тілесних ушкоджень позивачці, позбавив останню можливості проживати в належному їй житловому приміщені, що призвело до втрати взаємної поваги.

Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 лютого 2009 року Залізничним відділом реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №51 - розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, вжити заходи до примирення подружжя строком на три місяці, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, серед доводів апеляційної скарги зазначає, що сторони одного разу вже припиняли шлюбні відносини, однак знову зареєстрували шлюб. 13 лютого 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повінчались, дали клятву про те, що все життя будуть підтримувати один одного, що дає йому надію сподіватись на порозуміння з дружиною.

Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи скарги, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.

Колегія суддів визнала можливим розглядати справу за відсутності позивачки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у даній справі, в тому числі і в більшій мірі інтересам позивачки, оскільки судом встановлено, що відповідач не отримує повноцінного лікування за умовами якого його поведінка в сім`ї та безпосередньо у відносинах із позивачкою була б такою, що дозволяло б їй і на далі перебувати у шлюбі з відповідачем.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими та відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При цьому, слід зазначити, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що подружжя перебувало в зареєстрованому шлюбі з 07 березня 1981 року по 2007 року.

14 лютого 2009 року сторони знову уклали шлюб, зареєструвавши його в Залізничному відділ реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (а.с.5).

Від шлюбу мають спільних повнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у паспорті позивачки зроблена відповідна відмітка (а.с. 3).

У поданій позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що сім`я сторін фактично розпалась і в подальшому сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. Подальше проживання сторін однією сім`єю негативно впливає на психологічний стан відповідача, поведінка якого може бути не контрольована.

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в ТМО «Психіатрія» у м. Києві (а.с.54-57).

Крім того, 13 лютого 2018 року ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.34).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та не оспорюються сторонами.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є правильним і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Судом вірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім`ї є неможливим.

Прохання відповідача в апеляційній скарзі про вжиття заходів щодо примирення сторін із наданням тримісячного строку для примирення не є необхідним.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Таким чином, положення вказаної статті встановлює для суду право, а не обов`язок зупиняти розгляд справи і призначати подружжю строку на примирення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року роз`яснено судам, що передбачене ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадках відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу у березні 2019 року, оскаржуване рішення було ухвалено 30 травня 2019 року, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся у липні 2019 року, ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року дану справу призначено до судового розгляду на 06 листопада 2019 року.

Тобто, з моменту подачі позову пройшло вісім місяців.

Протягом вказаного часу відповідач не вчиняв жодних заходів для примирення із позивачем, про що особисто зазначив в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба