Справа № 135/943/18
Провадження № 2/135/48/19
РІШЕННЯ

іменем України

02.10.2019 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ладижині Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь борг за договором позики від 05.05.2013 у сумі 5 000 доларiв США.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.05.2013 її син ОСОБА_3 отримав вiд неї грошовi кошти в сумі 5 000 доларiв США для купівлі житлового будинку та земельних ділянок біля цього житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 . На підтвердження укладення договору позики між нею та ОСОБА_3 05.05.2013 була складена розписка, яка була написана її сином, підписана її сином, нею та свідком ОСОБА_6 . Відповідно до умов розписки ОСОБА_3 отримав вiд неї грошовi кошти в сумі 5 000 доларiв США на строк 5 років, тобто до 05.05.2018. Проте, після спливу п`ятирічного строку ОСОБА_3 не повернув грошовi кошти, тобто порушив взяті на себе зобов`язання.

Поряд з чим зазначає, що на момент укладення договору позики 05.05.2013 ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 Тому кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї для купівлі житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно було придбано за згодою ОСОБА_4 та є спільним майном подружжя, тому вважає, що кошти за договором позики необхідно стягувати солідарно із відповідачів.

22.08.2018 від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він позовну заяву ОСОБА_1 до нього про стягнення коштів визнає в повному обсязі. Так, дійсно 05.05.2013 він отримав від своєї матері ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США для купівлі житлового будинку та земельних ділянок біля цього житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 . На підтвердження укладення договору позики 05.05.2013 ним була складена розписка. Вказані кошти він зобов`язався повернути до 05.05.2018, але виконати свої зобов`язання він не зміг і кошти не повернув. Просив задовольнити позов ОСОБА_1 до нього та ОСОБА_4 та солідарно стягнути із них кошти за позикою, оскільки позику отримував в інтересах сім`ї для придбання нерухомого майна.

07.06.2019 від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо неї. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що «нібито» її син ОСОБА_3 05.05.2013 позичив у неї 5 000 доларів США, які витратив на придбання житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_2 . Тобто, діяв в інтересах сім`ї. Проте, зазначає, що позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надала доказів укладення договору в інтересах сім`ї, отримання письмової згоди дружини ОСОБА_4 на укладення договору позики, оскільки договір виходить за межі дрібно-побутового i стосується цінного майна, а також позивач не надала доказів використання отриманих за позикою грошей в інтересах сім`ї. Поряд з чим зазначає, що до моменту звернення позивача з даним позовом про стягнення коштів за договором позики, їй взагалі нічого не було відомо про наявність договору позики i розписки написаної ОСОБА_3 . У зв`язку з чим вона вважає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір позики не укладався, розписка складена без мети передачі грошей у позику, гроші за такою розпискою не передавались та розписка написана в інший період, ніж в ній зазначено. Ця розписка була написана ним не у 2013 році як вказано в тексті розписки, а у 2018 році. Тому, основною метою та підставою даного позову є те, що таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 намагаються сфальсифікувати докази для справи про поділ майна подружжя, i таким чином вивести будинок та земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з маси спільно нажитого майна за час шлюбу. Отже, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що саме кошти «нібито» отримані ним за борговою розпискою, були використані в інтересах сім`ї, як i не надано доказів того, що вона давала згоду на укладення такого договору позики.

Щодо придбання житлового будинку та земельних ділянок зазначила, що вони були придбані подружжям під час шлюбу за спільно нажиті кошти. А саме, за кошти, які отримані ними спільно в подарунок на весілля у 2011 році та кошти, які вона отримувала в якості соціальної допомоги при народженні дитини - в період з 2011 року по 2013 роки в сумі 59 475 грн 16 коп. Окрім того, їм допомагав фінансово та робив грошові перекази з Москви її брат ОСОБА_7 , який перевів їй 600 доларів США. Вказані договори укладалися дійсно за її згодою, що знову ж таки підтверджує, що придбання вказаного нерухомого майна здійснювалося за спільні кошти. Позивачем не надано жодних доказів, що кошти отримані ОСОБА_3 використані саме на потреби сім`ї та використані саме в сумі отриманій згідно з розпискою. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості з обох відповідачів, в даному випадку, а відповідальність за даним договором має нести саме ОСОБА_3 , якщо він дійсно укладав даний договір позики. Тому, просила суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів, в частині стягнення боргу з ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Поряд з цим зазначила, що ОСОБА_4 не була присутня під час передачі нею коштів в сумі 5 000 доларів США ОСОБА_3 та написання останнім розписки про отримання коштів. Проте, вважає, що вона повинна нести солідарну з ОСОБА_3 відповідальність за борговим зобов`язанням, оскільки вони перебували на той час у зареєстрованому шлюбі і вона знала про те, що кошти отримані її чоловіком в інтересах сім`ї для придбання нерухомого майна. Поряд з цим зазначила, що вона не була присутня у нотаріуса під час передачі коштів за нерухоме майно, тому не бачила, які кошти передавались. Хоча вважає, що ті, які вона позичила сину, оскільки інших не було.

Представник позивача ОСОБА_2 також підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Поряд з цим суду зазначив, що кошти за договором позики від 05.05.2013 у сумі 5 000 доларів США, який укладений між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був здійснений в інтересах сім`ї, а саме з метою купівлі житлового будинку і земельних ділянок. 07.05.2013 вказане нерухоме майно було дійсно було придбано за позичені кошти. Також вказав на те, що ці кошти лише частина, оскільки вартість житлового будинку і земельних ділянок складала більшу суму чим 5 000 доларів. Загальна вартість зі всіма сумами складала 10 000 доларів США. Таким чином вважає, оскільки відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі, і за рахунок цих коштів було придбано майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому останні мають нести солідарну відповідальність за борговим зобов`язанням перед позивачем. Окрім того, зазначив, що відповідач ОСОБА_4 надавала згоду на укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, про що зазначено в самих договорах.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Також підтвердив суду, що він дійсно за договором позики отримав від позивача ОСОБА_1 5 000 доларів США, які не повернув. Кошти він отримав в інтересах сім`ї з метою придбання житлового будинку та земельних ділянок. Розписку про отримання коштів від матері в розмірі 5 000 доларів США він писав без участі ОСОБА_4 , однак, їй було відомо, що він позичив кошти у матері ІНФОРМАЦІЯ_1 для придбання нерухомого майна в інтересах сім`ї.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволені, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Поряд з цим суду пояснила, що вказане нерухоме майно придбано подружжям під час шлюбу за спільно нажиті кошти. А саме, за кошти, які отримані ними спільно в подарунок на весілля у 2011 році та кошти, які вона отримувала в якості соціальної допомоги при народженні дитини - в період з 2011 року по 2013 роки в сумі 59 475 грн 16 коп., а також отримані кошти у вигляді заробітної плати відповідача. Окрім того, зазначила, що їм допомагав фінансово та робив грошові перекази з Москви її брат ОСОБА_7 , який перевів їй 600 доларів США. Вказані договори купівлі-продажу дійсно укладалися за її згодою, що знову ж таки підтверджує, що придбання вказаного нерухомого майна здійснювалося за спільні кошти. Проте, про отримання ОСОБА_3 у його матері ОСОБА_1 коштів у позику у розмірі 5 000 доларів США та про написання розписки їй нічого не було відомо.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Зубань О.О. в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що ніби то її син ОСОБА_3 позичив 5 000 доларів США, за які він придбав житловий будинок і земельні ділянки. На підтвердження цього є копія розписки. Проте зі слів відповідача ОСОБА_4 розписка про отримання позики у 2013 році не писалася, жодних коштів, у томі числі і в сумі 5 000 доларів США відповідачами від позивача не було отримано. Про існування даної розписки ОСОБА_4 дізналася, коли отримала заяву з копіями додатків, де і була ця розписка. Вважає, що розписка писалася не у 2013 році, а у 2018 році, тому основною метою написання цієї розписки є те, що таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 намагаються сфальсифікувати докази для справи про поділ спільного майна подружжя і таким чином вивести будинок і земельні ділянки зі спільного майна подружжя. Окрім того, у матеріалах справи жодних документальних доказів, що саме ці кошти і саме у сумі 5 000 доларів США були отримані і витрачені на земельні ділянки і будинок немає. Відповідач заперечує даний факт, вона стверджує, що це були їхні заощадження, якісь подарунки, частково кошти, які вона отримувала як соціальну допомогу. На підтвердження даної обставини про отримання коштів з 2011 по 2013 рік соціальної допомоги в сумі 59 475 грн були надані відповідні докази. Окрім того, ОСОБА_4 зазначає, що свідку не може бути достеменно відомо, якими саме коштами розраховувався ОСОБА_3 і, що це саме ті кошти, які отримані з позики, а не кошти їхнього спільного сімейного бюджету. Тому вважає, що договір позики, якій укладений ОСОБА_3 не створює обов`язки для ОСОБА_4 як другого із подружжя, оскільки відсутні докази про отримання та використання даних коштів в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо відповідач ОСОБА_3 визнає позов, то це є підставою для стягнення коштів з нього, а не з ОСОБА_4 , яка сама повідомляє що не знала про укладення розписки і сам ОСОБА_3 теж це підтверджує.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 суду показала, що 05.05.2013 вона була присутня під час отримання ОСОБА_3 у ОСОБА_1 коштів у борг в сумі 5 000 доларів США, а також підтвердила факт написання того ж числа відповідачем ОСОБА_3 розписки. Поряд з чим зазначила, що під час передачі коштів та написання розписки відповідач ОСОБА_4 не була присутня. ОСОБА_4 була присутня у нотаріуса 07.05.2013 під час нотаріального оформлення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Також вказала на те, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було весілля, оскільки ОСОБА_4 уже мала народити дитину, тому спільно нажитих коштів в подарунок на весілля у них не було. Вважає, що кошти, які ОСОБА_3 отримав у позику від матері були витрачені на придбання житлового будинку та земельних ділянок, оскільки купівля відбулася через два дні після отримання позики. Проте, вона не знає, якими купюрами розраховувалися у нотаріуса.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що вона була присутня у нотаріуса під час оформлення договорів купівлі-продажі житлового будинку та земельних ділянок ОСОБА_3 . При укладанні даних договорів були присутні: вона, ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_6 . Поряд з цим зазначила, що їй не відомо якими коштами розраховувався ОСОБА_3 за придбання даного нерухомого майна, а також де він їх взяв.

Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами існує спір щодо позикових відносин.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, і зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що 05.05.2013 на прохання свого сина ОСОБА_3 вона надала йому у борг грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США для купівлі житлового будинку та земельних ділянок біля житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 на строк 5 років, які він зобов`язався повернути в строк до 05.05.2018, що стверджується оригіналом розписки від 05.05.2013. На момент укладення договору позики ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , тому кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.05.2013 ОСОБА_3 власноруч написав розписку про те, що отримав у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 5 000 доларів США для купівлі житлового будинку та земельних ділянок біля житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_1 на строк 5 років, які зобов`язався повернути в строк до 05.05.2018, що стверджується оригіналом розписки від 05.05.2013, складеної у присутності свідка ОСОБА_6 (а.с.8). На час отримання коштів у позику та укладення договору позики відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі.

07.05.2013 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 (а.с. 12).

07.05.2013 між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,1697 га в АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1161 га в АДРЕСА_1 (а.с. 11, 13).

З умов договорів купівлі-продажу встановлено, що придбання вказаного вище нерухомого майна, а саме: житлового будинку та земельних ділянок вчинено за письмовою згодою дружини ОСОБА_4 . За домовленістю сторін продаж житлового будинку з господарськими будівлями вчинено за 37 194 грн, земельних ділянок за 23 751 грн та 6 025 грн, які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору (а.с. 11 - 13).

Згідно з довідками УПСЗН від 15.05.2019 № 03/282, № 03/278, № 03/277 вбачається, що ОСОБА_4 знаходилася на обліку в Ладижинському УПТСЗН і отримувала допомогу на одну дитину як одинока матір за періоди: з січня 2011 року по грудень 2011 року в сумі 3 000 грн 80 коп., з січня 2012 року по грудень 2012 року 3 295 грн 20 коп., з січня 2013 року по грудень 2013 року 3 969 грн 44 коп. (а.с. 84, 88, 89).

Згідно з довідками УПСЗН від 15.05.2019 № 03/276, № 03/280, № 03/281 вбачається, що ОСОБА_4 знаходилася на обліку в Ладижинському УПТСЗН і отримувала щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини за період з січня 2011 по грудень 2011 року в сумі 3 747 грн 11 коп., за період з січня 2012 року по грудень 2012 року 16 156 грн 67 коп., за період з січня 2013 року по грудень 2013 року 18 432 грн 34 коп. (а.с. 85, 86, 88).

Згідно з довідкою УПСЗН від 15.05.2019 № 03/279 ОСОБА_4 знаходилася на обліку в Ладижинському УПТСЗН і отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям за період з січня 2013 року по грудень 2013 року 2 553 грн 60 коп. (а.с. 87).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього боргу за договорами позики в сумі 2 500 доларів США, при цьому підтвердив факт отримання позики у ОСОБА_3 в сумі 5 000 доларів США та факт не виконання взятих на себе боргових зобов`язань перед позивачем станом на 05.05.2018. А тому, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Обґрунтовуючи наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за договором позики, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що отримуючи від неї грошові кошти ОСОБА_3 діяв за їх спільною згодою з дружиною.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, в контексті встановлених судом обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків ОСОБА_4 щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягає питання, чи укладено такий договір її чоловіком ОСОБА_3 в інтересах сім`ї, а також з`ясування чи надавалась другим із подружжя у письмовій формі згода на укладення договору позики.

Аналогічна правова позиція викладена у справі № 6-163 цс12 від 20.02.2013 Верховного Суду України, у якій зазначив, що вирішальним значенням у справах даної категорії є встановлення факту укладення договору позики в інтересах сім`ї, а також з`ясування чи надавалась другим із подружжя у письмовій формі згода на укладення договору позики.

Розглядаючи спір, суд встановив, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази отримання та використання ОСОБА_3 запозичених у ОСОБА_1 коштів саме в інтересах сім`ї, а також отримання письмової згоди дружини ОСОБА_4 на укладення договору позики, оскільки даний договір виходить за межі дрібного-побутового.

Саме по собі посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач ОСОБА_4 знала про те, що її чоловік позичив кошти у позивача у справі, у такий спосіб надавши свою усну згоду на отримання позики без підтвердження належними та допустимими доказами того, що позика бралася та була використана в інтересах сім`ї, не несе солідарного обов`язку щодо погашення боргів ОСОБА_4 .

Таким чином суд дійшов висновку стосовно того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний договір позики нею було укладено з ОСОБА_3 в інтересах сім`ї, а також те, що ОСОБА_4 надала письмову згоду на укладення договору позики, тому він не може створювати жодних обов`язків для відповідача ОСОБА_4 як другого з подружжя.

Оскільки, ОСОБА_3 , який уклав договір позики не оспорює його, то він має особисто відповідати за позовом ОСОБА_1 , так як підстави для покладення на ОСОБА_4 солідарного з ним обов`язку стягнення заборгованості у справі немає.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 03.04.2019 по справі 127/16136/13-ц.

Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суд до уваги не бере, оскільки кошти за розпискою ОСОБА_3 отримав 05.05.2013, а договори купівлі-продажу нерухомого майна були укладені 07.05.2013, як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вона не пам`ятає, якими купюрами проводився розрахунок за придбання нерухомого майна у нотаріуса, а свідку ОСОБА_10 . ОСОБА_11 взагалі не було відомо, якими коштами ОСОБА_3 розраховувався за придбання житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що договір позики від 05.05.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не укладався, розписка складена без мети передачі грошей у позику, гроші за такою розпискою не передавались та розписка написана в інший період, ніж в ній зазначено суд до уваги також не бере, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Навпаки, отримання коштів у позику визнається самим ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Тому, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1310 грн 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 65 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 207, 524, 533, 541, 543, 612, 1046, 1047,1049 ЦК України, ст. ст.12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют станом на день подання позову складає 131 000 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 310 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Рішення складено та підписано суддею 14.10.2019.

Суддя