Справа № 347/564/17
Провадження № 22-ц/4808/580/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

10 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду від 23 січня 2019 року під головуванням судді Гордія В.І. у м. Косів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП.

ОСОБА_1 подав до суду також заяву про відстрочку виконання рішення за вищевказаним позовом.

Заяву мотивував тим, що на даний час він проводить виплати по інших виконавчих листах, а саме: по виконавчому листу № 2-2272/2011 від 05.01.2012 року, згідно якого сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 2005 р.н. в розмірі 1/4 частини всіх доходів до досягнення сином повноліття та по виконавчому листу згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 16.11.2018 року про розстрочення сплати штрафу в сумі 80000 грн. згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 22.05.2018 року щомісячно в сумі по 8000 грн. по 16.09.2019 року. А так як на даний час він ніде не працює, пенсії не отримує і інших джерел доходу немає, то він не має змоги проводити оплату присудженої до сплати суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди згідно рішення Косівського районного суду від 27.06.2017 року.

Ухвалою Косівського районного суду від 23 січня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що з акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 3 грудня 2018 року вбачається, що його сім`я власного будинку немає, проживає в будинку батьків дружини. Його дружина ніде не працює, займається доглядом синів ОСОБА_5 2012 року народження та ОСОБА_6 2014 року народження . Він також ніде не працює, пенсії не отримує.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що його сім`я опинилася у скрутному матеріальному становищі та вважає, що у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України матеріальний стан боржника є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на ч.5 ст. 435 ЦПК України вказуючи, що застосувати відстрочку виконання рішення неможливо оскільки вже пройшов рік з дня ухвалення заочного рішення суду про стягнення з нього грошових коштів на користь ОСОБА_2 ..

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно вимог ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2017 року заочним рішенням Косівського районного суду було задоволено позов ОСОБА_2 і стягнуто з ОСОБА_1 64385,62 грн. матеріальної шкоди, 60000 грн. моральної шкоди та 2243,87 грн. сплаченого судового збору (а.с.99-100).

Копію даного рішення ОСОБА_1 отримав особисто 10.07.2017 року (а.с.108), а 25.07.2017 року подав заяву про перегляд цього заочного рішення (а.с.110-111), яка ухвалою Косівського районного суду від 16.08.2017 року була залишена без задоволення (а.с.130).

Не погоджуючись із заочним рішенням, ОСОБА_1 06.08.2018 року подав на нього апеляційну скаргу. У відкритті апеляційного провадження за даною скаргою відмовлено ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 27.09.2017 р. (а.с.144 т.1), останньому було направлено виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП для пред`явлення до виконання (а.с.145 т.1).

Постановою від 22.11.2018 р. ВП № 54806823 головним державним виконавцем Косівського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області було прийнято до примусового виконання виконавчий лист № 347/564/17 виданий 28.09.2017. Згідно даного листа з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 64 385,62 грн матеріальної шкоди, 60 000 грн моральної шкоди та 2 243,87 грн сплаченого судового збору.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03.12.2018 року ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 В склад його сім`ї входять: дружина - ОСОБА_7 , сини ОСОБА_8 ,2012 р.н. та ОСОБА_9 2010 р.н. Власного житла ОСОБА_1 немає, ніде не працює, пенсію не отримує та інших джерел доходів немає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на вимоги частини п`ятої статті 435 ЦПК України якою передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При цьому суд зазначив, що з дня ухвалення заочного рішення минуло більше одного року, тобто, час на який виконання даного рішення суду можна було б відстрочити вже минув, тому у суду першої інстанції відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд дав неправильне тлумачення даної норми, оскільки частиною 5 ст. 435 ЦПК України передбачено що розстрочка та відстрочка судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення саме рішення про розстрочку чи відстрочку, а не один рік з часу постановлення судового рішення, яке просить заявник відстрочити чи розстрочити. Таким чином, суд відмовив у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення не з підстав, передбачених процесуальним законом. Частинами третьою і четвертою статті 435 ЦПК України визначено, що підставою для відстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно вимог пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Апеляційний суд вважає, що при вирішенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання судового рішення суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали. Суд не досліджував посилань заявника про неможливість виконання ним судового рішення і мотивів, наведених ним на підтвердження відстрочки виконання такого рішення. З огляду на вищенаведене, оскаржувану ухвалу слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Керуючись ст.ст. 374, 379, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 23 січня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 11 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк