Провадження № 2/5222/862/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство", звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 111 884. 31 (сто одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири гривні тридцять одна копійка) гривні, яка складається із суми заборгованості за договором № КС-289 від 01.04.2012 року на надання послуг по розміщенню майна у розмірі 101 305.83 (сто одна тисяча триста п`ять гривень вісімдесят три копійки) гривень, трьох процентів річних за користування коштами у розмірі 8 068.17 (вісім тисяч шістдесят вісім гривень сімнадцять копійок) гривень, пені у розмірі 983.45 (дев`ятсот вісімдесят три гривні сорок п`ять копійок) гривні та суми інфляційних втрат у розмірі 1 526.86 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість гривень вісімдесят шість копійок) гривень.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем був укладений Договір № КС-289 від 01.04.2012 року на надання послуг по розміщенню майна, згідно з яким, Державна судноплавна компанія "Чорноморське морське пароплавство" (Виконавець) надає ФОП ОСОБА_1 (Власнику) послуги по розміщенню майна - яхт "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2", п`яти двадцяти футових контейнерів на спеціально виділеної території площею 34 кв.м. та прилеглої території площею 10 кв.м., а Власник зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги за Договором.У відповідності до пункту 8.1. Договору він діє з 01.04.2012 року і до 31.12.2012 року. Згідно з пунктом 6.2. Договору всі зміни та доповнення до нього допускаються за взаємною згодою сторін оформлюється окремою Додатковою угодою.

Судом встановлено, що між сторонами Договору № КС-289 від 01.04.2012 року ніяких додаткових угод щодо пролонгації Договору не укладено, позивач з січня 2013 року не отримував платежів за послуги по розміщенню майна відповідача, а позов до суду вперше подав 26 липня 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав просив у його задоволенні відмовити, з причин пропуску строків позовної давності.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У сторін по справі виниклі правовідносини які є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Судом встановлено наступне:

04.11.2019 представник відповідача подав письмову заяву про застосування строків позовної давності якою просив відмовити у задоволенні вимог позивача, у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

Суд вважає, що перебіг позовної давності щодо стягнення грошових сум в повному обсязі почався зі спливом строку, на який укладався Договір № КС-289 від 01.04.2012 року, а саме, з січня 2013 року.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В Постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14 був сформований висновок про те, що формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Суд України 16.11.2016 р. у справі № 6-2469цс16 зробив правовий висновок, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, та вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом, та Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що міститься в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Постановою Верховного Суду України від 03.02.2016 р. по справі № 6-75цс15 передбачено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Таким чином позивач звернувся в суд із вимогою про захист свого цивільного права - стягнення заборгованості із пропуском строку позовної давності, що згідно вимог частини 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до частин 1, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258, 259, 263 - 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державної судноплавної компанії "Чорноморське морське пароплавство" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється

Суддя

05.11.2019