ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8430/19 Справа № 443/1292/2012 Суддя у 1-й інстанції - Гудим О. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просила поновити пропущений нею строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі № 443/1292/2012 (провадження № 2/196/9/2014) про стягнення зі ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) судових витрат по справі: судового збору в розмірі 829 грн.77 коп.; оплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2643 грн. 84 коп.; видати виконавчий лист по справі № 443/1292/2012 (провадження № 2/196/9/2014) про стягнення зі ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) судових витрат по справі: судового збору в розмірі 829 грн.77 коп.; оплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2643 грн. 84 коп.

На обґрунтування заявленої вимоги ОСОБА_2 посилається на те, що 27 червня 2014 року рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області по справі № 443/1292/2012 (провадження № 2/196/9/2014) поділено майно подружжя та зі ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 5236 грн. та стягнуто зі ОСОБА_1 на її користь судові витрати по справі в розмірі 3473,61 грн.

Отримавши рішення суду та звернувшись в Царичанський відділ ДВС, державний виконавець Марчук О.М. запропонував зробити взаєморозрахунок, тобто їй не подавати виконавчий лист на виконання про стягнення зі ОСОБА_1 (тому вона в суді виконавчий лист не отримувала), а на користь ОСОБА_1 сплатити різницю, що вона заборгувала перед ним в розмірі 1762,39 грн.

Домовившись про вищезазначене, ОСОБА_1 написав державному виконавцю розписку про те, що вона сплатила йому заборгованість у розмірі 3473,61 грн. Тобто її заборгованість на час домовленості перед ОСОБА_1 складала 1762,39 грн., але сплатити цю суму грошей на той час вона не мала можливості, пообіцявши, що кошти перерахує протягом 2-х місяців на розрахунковий рахунок відділу ДВС, який вона там отримала. У серпні та вересні 2016 року вона сплатила заборгованість, що підтверджується квитанціями, в сумі 1752,31 грн., та була впевнена, що провадження закрито.

Проте у листопаді 2018 року без будь-яких попереджень з її пенсії почались відрахування в розмірі 317 грн. щомісячно. Звернувшись в УПФУ, вона дізналась, що відрахування ці за вимогою Царичанського відділу ДВС. Звернувшись в відділ ДВС, пред`явивши квитанції про сплату заборгованості, виявилось, що розписка, яку писав ОСОБА_1 у матеріалах виконавчого провадження відсутня. Державний виконавець Макаренко А.С. викликала ОСОБА_1 , який повідомив, що він отримав кошти частково, не в повному обсязі, саме яку суму їй невідомо. А також повідомила, що до цього часу сплачені нею кошти знаходяться на рахунку відділу ДВС, підстави не перерахування коштів вони з`ясовують.

В кінці січня 2019 року вона звернулась до відділу ДВС, де її прийняла начальник відділу Кім А.В., яка пояснила, що вона буде стягувати суму, зазначену у виконавчому листі - 5236 грн., що там було до неї її не цікавить, запропонувала їй розбиратися з попередніми виконавцями або пред`явити до виконання виконавчий лист про стягнення боргу зі ОСОБА_1 на її користь.

У зв`язку з цим вона 12 березня 2019 року листом звернулась до керівника органу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про припинення стягнення коштів з її пенсії, закриття виконавчого провадження, на який отримала відповідь про надане їй право звернутись до суду.

Вважає, що встановлений законом строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання вона пропустила з поважних причин, оскільки згідно домовленості за пропозицією державного виконавця Марчук О.М. вона сплатила різницю коштів в добровільному порядку та у визначеній сумі, тому виконавчий лист нею не було отримано в суді та не пред`явлено його до виконання. Більш того вона вважала, що кошти перераховані стягувачу, виконавче провадження про стягнення з неї боргу закрито, більше двох років відділ ДВС не повідомляв її про заборгованість та не приймав будь-яких мір примусового стягнення заборгованості до листопада 2018 року.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу виконавчого листа- задоволено частково та поновлено строк ОСОБА_2 для пред`явлення виконавчого документа до виконання по справі № 443/1292/2012 (провадження № 2/196/9/2014) про стягнення зі ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) судових витрат по справі: судового збору в розмірі 829 грн.77 коп.; оплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 2643 грн. 84 коп.; в іншій частині заяви ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що встановлений законом строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 пропустила з поважних причин, оскільки згідно домовленості за пропозицією державного виконавця Марчук О.М. про взаємозалік виконавчих листів вона сплатила різницю коштів в добровільному порядку, а тому виконавчий лист вона не отримувала в суді та не пред`являла його до виконання, оскільки вважала, що виконавче провадження про стягнення з неї боргу закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 27 червня 2014 року рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області по справі № 443/1292/2012 (провадження № 2/196/9/2014) було поділено майно подружжя і з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 5236 грн. та стягнуто із ОСОБА_1 на її користь судові витрати по справі в розмірі 3473,61 грн.

Отримавши рішення суду сторони звернулись в Царичанський відділ ДВС, де державний виконавець Марчук О.М. запропонував їм зробити взаєморозрахунок виконавчих листів, тобто ОСОБА_2 не подавати виконавчий лист на виконання про стягнення з ОСОБА_1 , а на його користь сплатити різницю в розмірі 1762,39 грн.

Домовившись про вищезазначене, ОСОБА_1 написав державному виконавцю Марчук О.М. розписку про те, що ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3473,61 грн.

Заборгованість ОСОБА_2 на час домовленості перед ОСОБА_1 складала 1762,39 грн. У серпні та вересні 2016 року ОСОБА_2 сплатила заборгованість в сумі 1752,31 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.247).

Проте у листопаді 2018 року без будь-яких попереджень з її пенсії почались відрахування в розмірі 317 грн. щомісячно.

Виявилось, що розписка, яку писав ОСОБА_1 у матеріалах виконавчого провадження відсутня, а сплачені ОСОБА_2 кошти знаходяться на рахунку відділу ДВС, підстави не перерахування коштів на користь ОСОБА_1 не зрозумілі. Змінився державний виконавець, який почав стягувати з неї суму, зазначену у виконавчому листі - 5236 грн. на користь ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково заяву, районний суд обґрунтовано виходив з того, що встановлений законом строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 пропустила з поважних причин, оскільки згідно домовленості за пропозицією державного виконавця Марчук О.М. про взаємозалік виконавчих листів вона сплатила різницю коштів в добровільному порядку, а тому виконавчий лист вона не отримувала в суді та не пред`являла його до виконання, оскільки вважала, що виконавче провадження про стягнення з неї боргу закрито. Враховуючи те, що ОСОБА_2 виконавчий лист не отримувала, суд приходить до висновку, що вимога заявника ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа є зайвою та, у зв`язку з цим не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території держави.

Обов`язковість судових рішень закріплена і в цивільному процесуальному законодавстві, а саме ст. 14 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) та в ст. 18 чинної редакції ЦПК України.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання, зокрема, рішень - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів.

Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 р. № 3рп/2010 у справі № 1-7/2010 констатував, що відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції у повній мірі захистив права стягувача та поновив строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, з урахуванням обставин справи, норм матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване судове рішення є таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування судового рішення першої інстанції відсутні.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко