Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1339/19
Провадження № 2/382/718/19
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

07 листопада 2019 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в котрому зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.02.2015р. йому належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . З 12 лютого 2015 року в даному будинку зареєстрована його невістка ОСОБА_2 , яка в квітні 2018 року після сварки з сином, зібравши всі свої речі, покинула належний йому будинок та переїхала прооживати в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . В травні 2018 року невістка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 4 липня 2019 року було розірвано. Однак, незважаючи на інше постійне місце проживання, відповідачка добровільно знятися з місця реєстрації не бажає. Разом з тим, за комунальні послуги відповідачка не сплачує, будинком не цікавиться, не ставиться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, її особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачці не перешкоджав. Онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати разом із батьком (його сином) в будинку по АДРЕСА_1 . В той же час, під час його звернення до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належному йому житловому будинку зареєстрована відповідачка по справі, при призначені субсидії буде братися її дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, реєстрація відповідачки у належному йому будинку, створює перешкоди у володінні та користуванні його майном, чим позбавляє його можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на його матеріальний стан, що порушує його права. Просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаним будинком.

В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обов`язковою до виконання всім судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

В судовому засіданні установлено, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , (договір купівлі-продажу житлового будинку від 9 лютого 2015 р., а.с.11, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а.с.12). З 12 лютого 2015 р. у належному позивачу будинку зареєстрована його колишня невістка ОСОБА_2 , (витяг з будинкової книги, а.с. 14-17). У квітні 2018 р. відповідачка, зібравши всі свої речі, залишила належний позивачу будинок та переїхала проживати у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , (акт обстеження житлових умов, а.с.13). Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 4 липня 2019 року шлюб між сином позивача та ОСОБА_2 розірвано, (а.с. 18-19). Онук позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати разом із своїм батьком- сином позивача в будинку по АДРЕСА_1 . Реєстрація відповідачки у будинку позивача створює йому перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, зокрема, позивач не має можливості скористатися субсидією на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи, що понад рік відповідачка не проживає у будинку, належному позивачеві, не цікавиться ним, за комунальні послуги не сплачує, не ставиться до будинку, як до місця свого постійного проживання, її особистих речей у будинку немає, є всі підстави вважати, що вона втратила право користування вказаним будинком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10,81, 206, 259,263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, ч. 2 ст. 405 ЖК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 7 листопада 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.