Справа № 206/4166/19
Провадження № 2/206/1098/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

представника позивача Рибакова В .О .

представника відповідача ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 28.08.2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ІКАРNАBG.162100.001, за яким ПАТ «ВБР» надав відповідачеві кредит на суму 93954,00 грн. на придбання автомобіля, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у повному обсязі не пізніше 27.08.2020 року та сплатити проценти за його користування. За умовами п. 2.4. Договору, період сплати кредиту, комісії та процентів визначено з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця з дати підписання кредитного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк, вони вважаються простроченими. 25.08.2013 між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.162100.002, предметом цього договору є надання заставодавцем в заставу рухомого майна, в забезпечення виконання зобов`язань заставодавцем перед ПАТ «ВБР», в силу чого ПАТ «ВБР» має право в разі невиконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця. 06.03.2019 року укладено договір № 146 про відступлення прав вимог між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». У відповідності з вищезазначеним договором до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі звернення стягнення. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником, а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях. Всупереч умов кредитного договору відповідач своєчасно не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту, та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором загальний розмір заборгованості станом на 17.07.2019 року складає - 88009, 23 грн., яка складається з наступного: 37268, 80 грн. - основна заборгованість; 8719, 17 грн. - заборгованість по відсоткам; 2442, 83 грн. - комісія; 39578,43 грн. - пеня, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3 . Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які позивач поніс у зв`язку з розглядом судової справи в розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись із викладеними у позовній заяві обставинами відповідач подала до суду відзив, згідно якого вважала позов ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» незаконним, безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав.

По-перше, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов`язань - подавши суду відповідні оригінали документів первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», або ж належним чином завірені копії, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

По-друге, позивачем не було доведено факту, передачі йому документів, що підтверджують права вимоги до боржників, зокрема в матеріалах справи відсутні Акт приймання - передачі, який складений та підписаний Сторонами на дату передачі наявних документів, детальні розрахунки заборгованості на момент укладання договору. Між тим, договір не містить реєстру боржників, підписаного обома сторонами із якого достеменно було би можливо встановити, що за спірним договором дійсно відбулося відступлення права вимоги щодо боржника ОСОБА_3 із зазначенням суми боргу, яка підлягає відступленню на підставі договору укладеного між ОСОБА_3 та первісним кредитором. Що стосується наданого позивачем "витягу" реєстру заборгованості боржників до договору, слід зазначити, що він є неналежним доказом на підтвердження того факту, що дійсно за Договором відбулося відступлення права вимоги, адже не містить печатки передаючої та приймаючої сторони, дати складання, інформації з чого складається невиконаний розмір грошового зобов`язання. Довідка про стан кредитної заборгованості, надана позивачем не може бути належним та допустимим на думку відповідача доказом, оскільки відповідно до п. 5.6. Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» лише виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконавчих операцій. По-третє, позивач не надав будь-яких доказів повідомлення відповідача про заміну кредитора та докази переходу права вимоги за кредитним договором та договором застави до нового кредитора, позивач до звернення до суду боржнику також не надавав. На порушення умов кредитного договору позивач не лише не уклав з відповідачем додаткових договорів, а й не повідомив його в установлений договором спосіб про зміну умов (пунктів) договору стосовно реквізитів для сплати коштів. На думку відповідача, внаслідок заміни кредитора, порядок виконання умов даного договору щодо обліку строкової заборгованості, щодо сплати комісії, сплати процентів мав виконуватись у інший спосіб, з відкриттям відповідних рахунків позивачем та внесення двохсторонніх змін до кредитного договору. На думку відповідача, станом на 09 лютого 2018 року вона повністю виконала свої зобов`язання за спірним кредитним договором перед банком, повернувши достроково кредитні кошти та сплатила проценти у розмірі 128009 грн. 65 коп. В зв`язку із вищевикладеним, відповідач просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

14.08.2019 у даній цивільній справі відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

28.08.2019 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача.

09.09.2019 до канцелярії суду надійшов відзив ОСОБА_3 на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави з додатками.

13.09.2019 судове засідання було відкладено на 24.09.2019 у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання.

24.09.2019 у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про надання додаткового строку для надання оригіналу розрахунку, яке судом було задоволено, судове засідання було відкладено на 02.10.2019.

02.10.2019 судове засідання було відкладено на 23.10.2019 у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання.

21.10.2019 до канцелярії суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи з поважних причин.

23.10.2019 представник позивача подав до канцелярії суду заяву про долучення до матеріалів справи належним чином завірену копію Договору про відступлення прав вимоги № 146 від 06.03.2019 та оригінал розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 06.03.2019 разом з додатками.

23.10.2019 судом було задоволено заяву представника позивача, долучено до матеріалів справи належним чином завірену копію Договору про відступлення прав вимоги № 146 від 06.03.2019 та оригінал розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 06.03.2019 з додатками, задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 06.11.2019.

06.11.2019 судом заслухано представника позивача та представника відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

28 серпня 2011 року між ПАТ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ» та ОСОБА_3 , було укладено кредитний договір № ІКАРNАBG.162100.001 (далі Договір), відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 93 954,00 грн., зі сплатою 15,5 % річних. Строк повернення кредитних коштів до 27 серпня 2020 року ( п. 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору).

Відповідно до умов Договору кредит надається з метою придбання позичальником автомобіля MITSUBISHI LANCER 2013 р.в., сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, сплати винагороди Банку за надання фінансового інструменту (п.п. 1.2, 1.9).

Згідно п. 2.4 Договору, період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими.

За п. 4.2.1 Договору позичальник зобов`язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором (а.с. 5-10).

08.08.2013 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.162100.002, предметом цього договору є надання заставодавцем в заставу рухомого майна, в забезпечення виконання зобов`язань заставодавцем перед ПАТ «ВБР», в силу чого ПАТ «ВБР» має право в разі невиконання заставодавцем зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця (а.с. 11-13).

06.03.2019 року укладено договір № 146 про відступлення прав вимог між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ». У відповідності з вищезазначеним договором до ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» перейшли права вимоги за кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, що підтверджується копією акту прийому-передачі № 1 від 06.03.2019, копією договору відступлення права вимоги № 146 від 06 березня 2019 року разом з витягом з додатку № 1 та, який містить реєстр боржників, серед яких зазначена ОСОБА_3 за кредитним договором № ІКАРNАBG.162100.001 від 28.03.2013, сума заборгованості 88197,14 грн.,яка складається з наступного: 37268, 80 грн. - основна заборгованість; 8719, 17 грн. - заборгованість по відсоткам; 2442, 83 грн. - комісія; 39578,43 грн. - пеня (а.с. 18-23, 98-105).

Через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, загальний розмір станом на 17.07.2019 року складає - 81888, 62 грн., яка складається з наступного: 37268, 80 грн. - основна заборгованість; 8719, 17 грн. - заборгованість по відсоткам; 2442, 83 грн. - комісія; 39578,43 грн. - пеня (а.с. 4, 106-118).

Відповідачем було сплачено за кредитним договором № ІКАРNАBG.162100.001 від 28 серпня 2013 року за період з 28.08.2013 по 09.02.2018 всього 128009,65 грн., що підтверджується реєстром квитанцій та доданими до цього реєстру копії квитанцій (а.с. 47-75).

Як встановлено з реєстру та квитанцій, ОСОБА_3 неодноразово прострочувала платежі (наприклад: ОСОБА_3 здійснила платіж 14.03.2017 у сумі 2200 грн., а після цього аж 22.08.2017 у сумі 10500 грн., а останній платіж взагалі було здійснено 09.02.2018 в розмірі 2400 грн., хоча згідно графіку погашення заборгованості останній платіж мав бути здійснений у серпні 2020 року).

06.03.2019 ОСОБА_3 було надіслано лист, згідно якого її було повідомлено, що 06.03.2019 між ПАТ «ВБР» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» було укладено Договір № 146 про відступлення прав вимоги, за яким ПАТ «ВБР» відступив ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором № ІКАРNАBG.162100.001 від та договором застави рухомого майна № ZXA019500.162100.002, з усіма додатками укладеними до них. (а.с. 122-123).

Таким чином, станом на 17.07.2019 відповідачем прострочені строки повернення позики, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 81888, 62 грн., яка складається з наступного: 37268, 80 грн. - основна заборгованість; 8719, 17 грн. - заборгованість по відсоткам; 2442, 83 грн. - комісія; 39578,43 грн. - пеня. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 106-118).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та представником відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» набуло статусу нового кредитора та, відповідно, всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора у зобов`язанні відповідачів.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов договору свої зобов`язання по поверненню грошових коштів та сплати відсотків за користування ними не виконала у повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, у зв`язку з чим у кредитора виникло дострокове право вимагати повернення грошових коштів та стягнення заборгованості у примусовому порядку, що відповідає п. 3.1.9 кредитного договору, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин.

Суд відхиляє доводи відповідача, що позивачем не було доведено факту передачі йому документів, що підтверджують права вимоги до боржників, оскільки дані доводи спростовуються документами, які містяться у матеріалах справи, а саме копіями договору відступлення права вимоги № 146 від 06 березня 2019 року, реєстру боржників та акту прийому-передачі № 1 від 06 березня 2019 року, які в розумінні ст. 80 ЦПК України та ст. 517 ЦК України є достатніми для підтвердження переходу права вимоги до нового кредитора.

Суд також відхиляє доводи відповідача з приводу того, що позивачем не надано оригінали або засвідчені копії документів первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки факт наявної заборгованість підтверджується відповідним розрахунком, який складений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» Міхно С.С. та засвідчений печаткою установи, а факт отримання коштів за кредитним договором відповідачем визнається, а тому позивач звільнений від доведення цього факту згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України і відповідно надання такої документації для підтвердження факту наявності заборгованості не вимагається.

Суд відхиляє доводи відповідача, що станом на 09 лютого 2018 року вона повністю виконала свої зобов`язання за спірним кредитним договором перед банком, повернувши достроково кредитні кошти та сплатила проценти у розмірі 128009 грн. 65 коп., оскільки співставляючи реєстр квитанцій з оплати по кредитному договору № IКАРNАBG.162100.001 від 28 серпня 2013 року за період з 28.08.2013 по 09.02.2018, наданий відповідачем з графіком погашення кредиту, таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та розрахунком заборгованості, наданим позивачем вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала свої зобов`язання по сплаті сум платежу за розрахунковий період, а з березня 2018 року взагалі припинила сплачувати кошти по кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість.

При цьому, належного та допустимого доказу, який свідчив би про відсутність заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ВТБ» або ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» або спростовував наявність такої заборгованості, відповідачем надано суду не було.

З приводу доводів відповідача, що позивач не надав будь-яких доказів повідомлення відповідача про заміну кредитора, то вказані доводи спростовуються фотокопіями листа з конвертом, який повернувся за закінченням строку зберігання, що свідчить про виконання вимог щодо повідомлення боржника про заміну кредитора, не дивлячись на те, що відповідач проігнорувала це повідомлення та не забрала його на пошті (а.с. 120-121).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 512-517, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76, 77, 80-82, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором застави -задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5, )заборгованість за кредитним договором № IKAPNABG.162100.001 від 28.08.2013 у розмірі 88009, 23 грн., яка складається з наступного: 37268, 80 грн. - основна заборгованість; 8719, 17 грн. - заборгованість по відсоткам; 2442, 83 грн. - комісія; 39578,43 грн. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.11.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак