Дата документу 06.11.2019 Справа № 323/963/17
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 323/963/17Головуючий у 1-й інстанції Гуцал О.П. Повний текст рішення складено 27.05.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/2604/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кримської О.М.

за участі секретаря Бєлової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_1 , треті особи - Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області, Фермерське господарство «Логос» про скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акту

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-3), в якому просили:

- скасувати пункт 6 рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області дев`ятої (позачергової) сесії двадцять третього скликання від 25 лютого 2000 року № 4 щодо надання ФГ «Логос» на умовах постійного користування земельної ділянки, площею 46,5 га, із покращених сіножатей для ведення сільськогосподарського виробництва;

- визнати недійним та скасувати державний акт на право постійного користування землею серії І-ЗП № 001372 від 09 березня 2000 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1, на підставі рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року № 4.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначали, що вони, як члени колишнього КСП «Восток», мають право на виділення земельних ділянок (паїв) з цільовим призначенням «сіножаті». У березні 2017 року їм стало відомо, що рішенням Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року № 4 частина земель КСП «Восток», площею 46,5 га, була передана у постійне користування ФГ «Логос». На підставі зазначеного рішення голові цього фермерського господарства ОСОБА_1 . видано державний акт серії І- ЗП № 001372 на право постійного користування землею. Враховуючи, що рішення про надання земельної ділянки у постійне користування ФГ «Логос» було прийнято в порушення вимог діючого на той час земельного законодавства, оскільки рішення Білогір`ївською сільською радою Оріхівського району Запорізької області (правонаступником якої є Малотокмачанська територіальна громада в особі Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області) про вилучення спірної земельної ділянки з власності КСП «Восток» не приймалось, та зважаючи на те, що державний акт на право постійного користування землею був виданий на ім`я ОСОБА_1 , а не ФГ «Логос».

В автоматизованому порядку визначено суддю суду першої інстанції у цій справі Смакович М.В. (т.с. 1 а.с. 28).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 3) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року (суддя Смакович М.В. т.с. 1 а.с. 104-109) позов позивачів у цій справі було задоволено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року (головуючий суддя Поляков О.З., судді Крилова О.В., Бєлка В.Ю. т.с. 1 а.с. 145-150) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову позивачів у цій справі відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (т.с. 1 а.с. 200-203) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В автоматизованому порядку визначено суддю суду першої інстанції Гуцал О.П. (т.с. 1 а.с. 205).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 206-207) дану справу прийнято до розгляду.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року (суддя Гуцал О.П. т.с. 2 а.с. 79-85) позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у цій справі задоволено.

Скасовано пункт 6 рішення №4 Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області дев`ятої (позачергової) сесії двадцять третього скликання від 25 лютого 2000 року в частині надання фермерському господарству «Логос» на умовах постійного користування земельної ділянки площею 46,5 га із покращених сіножатей для ведення сільськогосподарського виробництва, як таке що постановлене в порушення чинного законодавства України.

Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право постійного користування землею серії І -ЗП за № 001372, виданий 09.03.2000 року на ім`я ОСОБА_1 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №1, на підставі рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за № 4 від 25.02.2000 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 2 а.с. 89-95) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (т.с. 2 а.с. 99).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 2 а.с. 106).

В автоматизованому порядку суддею Криловою О.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 2 а.с. 108-109).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 2 а.с. 110), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 121-122).

В автоматизованому порядку суддею Подліяновою Г.С. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (т.с. 2 а.с. 150-151).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 168-169) у судовому засіданні 25 вересня 2019 року у цій справі задоволено самовідвід судді - члена колегії Крилової О.В.

В автоматизованому порядку визначено нового суддю - члена колегії Кримську О.М. (т.с. 2 а.с. 170-171).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 172) дану справу призначено до апеляційного розгляду.

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 06 листопада 2019 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 1 а.с. 185-186, 188, 191-194) всі позивачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та представник відповідача Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Навпаки, відповідач Малотокмачанська сільська рада Оріхівського району Запорізької області раніше подавала апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 155), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника, проти позовних вимог не заперечує.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника всіх позивачів - адвоката Макаренка О.М. (ордери т.с. 1 а.с. 243, т.с. 2 а.с. 163-166), відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лобаченка О.В. (ордер т.с. 2 а.с. 161), представника третьої особи - Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області - Щербини М.В. (т.с. 2 а.с. 195), представника третьої особи - Фермерського господарства Логос» Давиденка В.І., який є керівником останнього (т.с. 1 а.с. 66).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивачів у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, та виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивачів у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є членами колишнього КСП «Восток», що підтверджується сертифікатами на право на земельну частку (пай) (т.с. 1 а.с. 12, 13, 15).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є спадкоємцями ОСОБА_8 , яка була членом колишнього КСП «Восток», що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) (т.с. 1 а.с. 14).

У квітні 2016 року загальними зборами власників земельних часток (паїв) колишнього КСП «Восток» прийнято рішення про закінчення проведення процедури розпаювання земель колишнього КСП «Восток», площею 482,4 га, з цільовим призначенням «сіножаті» (т.с. 1, а.с. 18).

З повідомлення ПП «Землевпорядник-Плюс» від 16.03.2017 року позивачам стало відомо, що частина земель, а саме 46,5 га, за цільовими призначенням «сіножаті», що відображена на план-схемі земель колишнього КСП «Восток», була передана у постійне користування ФГ «Логос» на підставі рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року № 4, на підставі якого ОСОБА_1 отримав державний акт серії І-ЗП № 001372 від 09 березня 2000 року на право постійного користування землею, площею 46,5 га.

Правовідносини на час прийняття Білогір`ївською сільською радою Оріхівського району Запорізької області рішення про надання землі у постійне користування ФГ «Логос» та видачі ОСОБА_1 державного акту на право постійного користування спірною земельною ділянкою склалися у 2000 році, та регулювалися чинними на час їх виникнення нормами Земельного Кодексу України 1990 року, а тому при вирішенні даної справи підлягає застосуванню Земельний Кодекс України 1990 року у відповідній редакції.

Вказане також підтверджується постановою Верховного Суду від 10.10.2018 року, постановленою у даній справі (т.с. 1 а.с. 200-203).

Ч.1 ст. 19 ЗК України 1990 року передбачено, що сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, тощо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно ст. 23 ЗК України 1990 року право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку встановленому ст. ст. 31, 32 цього Кодексу (ч. 7 ст. 17 ЗК України 1990 року).

Ч. 1 ст. 31 ЗК України 1990 року містила імперативну норму про те, що вилучення (викуп) земельної ділянки з метою передачі її у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам, організаціям провадиться за згодою власника землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Відповідно до ч. ч. 3,4 ст. 51 ЗК України 1990 року заяву громадянина про передачу земельної ділянки у власність або надання в користування відповідна Рада народних депутатів розглядає у місячний строк, і у разі згоди замовляє за рахунок Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств державній землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з власниками землі або землекористувачами, районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами і органом архітектури.

Відповідно до ч. ч. 1.3 ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.

Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року (далі: інструкція), встановлює:

- право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право приватної власності на землю; на право колективної власності на землю; на право власності на землю; на право постійного користування землею (п.1.1.);

- державний акт на право постійного користування землею видається на підставі рішення Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради (п.1.4);

- складання державного акта на право постійного користування землею, проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки (п.1.12);

- технічна документація зі складання державного акта на право постійного користування землею включає: виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки; заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; журнал польових вимірювань; кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площі земельної ділянки; відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем (п. 1.16);

- кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, шляхи, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки (п. 2.6);

- державні акти на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами (п. 3.1);

- державна реєстрація державних актів, що посвідчують право постійного користування землею здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою (п. 3.3);

- державні акти, що посвідчують право постійного користування землею реєструються у Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею (громадянами) (п. 3.5);

- книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею ведуться відповідними радами (п. 3.8).

Предметом оскарження в даній справі є пункт 6 рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року № 4 та державний акт серії І-ЗП № 001372 на право постійного користування землею, виданий на ім`я ОСОБА_1 згідно до вказаного рішення (т.с. 1 а.с. 16-17).

Вказаним пунктом 6 рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року № 4 (т.с. 1 а.с. 16, правонаступником якої є Малотокмачанська територіальна громада в особі Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області) надано згідно із ст. 51 та 52 Земельного кодексу України фермерському господарству «Логос» на умовах постійного користування земельну ділянку загальною площею 46,5 га покращених сіножатей для ведення сільськогосподарського виробництва.

Відповідачем ОСОБА_1 до матеріалів справи було долучено ще одне рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року № 4 (т.с. 1 а.с. 81), згідно із яким надано ФГ «Логос» із земель запасу для розширення господарства в постійне користування земельну ділянку загальною площею 46,5 га покращених сіножатей для ведення сільськогосподарського виробництва, доручено інженеру-землевпоряднику відділу земельних ресурсів оформити відповідні документи та внести зміни в кадастрову документацію. Також у вказаному рішенні вказано про прохання районній раді затвердити дане рішення.

Однак, будь-яких доказів щодо оформлення землевпорядної документації та затвердження даного рішення районною радою відповідачем не надано.

Крім цього, суд першої інстанції зазначав, що два вищезазначені рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 25 лютого 2000 року мають один і той же номер, але різний зміст.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 13 січня 2000 року, комісія, до складу якої входив і представник КСП «Восток», рекомендувала передати належну КСП «Восток» земельну ділянку ФГ «Логос» на умовах оренди. До вказаного акту наявна схема розміщення ділянки (т.с. 1 а.с. 94, 99).

За змістом листа ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 991 від 21.09.2015 року, вказане державне підприємство виконувало схему поділу земель колишнього КСП «Восток». Також вказано, що існуючих матеріалів, які б відображали збільшення земель запасу та резервного фонду у підприємстві не має (т.с. 2 а.с. 246-250).

Аналогічна інформація міститься і в листі вказаного підприємства від 07.02.2018 року №188, в якому додатково вказано, що дане підприємство не виконувало роботи щодо розпаювання земель колишнього КСП «Восток» (т.с. 2 а.с. 10).

Відповідно до повідомлення Приватного підприємства «Землевпорядник-плюс» від 16 березня 2016 року №29, спірна земельна ділянка знаходиться в колективній власності членів колишнього КСП «Восток».

Згідно із листом Управління Держгеокадастру у Пологівському районі Запорізької області від 16 грудня 2016 року №8-28-0.3-3819/2-16 (т.с. 1 а.с. 23) та листом Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 грудня 2016 року № 580 (т.с. 1 а.с. 22) спірна земельна ділянка, на яку видано державний акт від 09 березня 2000 року, відповідно до картографічних матеріалів ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» віднесена до земель нерозподілених (не витребуваних) земельних часток паїв в частині сіножатей колишнього КСП «Восток» Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Листом від 05.09.2016 року № 1896 ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (т.с. 1 а.с. 90) повідомив, що згідно матеріалів по передачі земель в колективну власність КСП «Восток» надають схему із зазначенням місця розташування сіножатей, переданих в колективну власність колишньому КСП «Восток». Також повідомили, що земельні ділянки відносяться до нерозподілених земельних часток (паїв) колишнього КСП «Восток».

Однак, згодом листом від 30.07.2018 року № 1376 ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (т.с. 2, а.с. 6) відкликав лист № 1896 від 05.09.2016 року з додатком, оскільки він є некоректним (таким, який не відповідає дійсності).

Відповідно до листа Відділу у Оріхівському районі Головного управління Держгеокадастру Запорізької області від 19 жовтня 2017 року № 0-8-0,30-698/109-17, згідно із даних матеріалів по передачі земель в колективну власність КСП «Восток» станом на 1995 рік, земельна ділянка згідно поданого державного акту відноситься до земель колишньої колективної власності. Схема паювання колишнього КСП «Восток» у відділі відсутня. У зв`язку із цим не має можливості об`єктивно визначити до яких саме земель відноситься дана земельна ділянка.

Відділом в Оріхівському районі Головного управління Держгеокадастру Запорізької області в своєму листі від 26.03.2019 року №0-8-0.30-420/109-19 вказано, що у зв`язку із відкликанням ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» листа з картографічними матеріалами № 1896 від 05.09.2016 року, то в відділі відсутні картографічні матеріали, якими можливо користуватись в визначенні статусу запитуваної ділянки. В зв`язку із цим відділ користується при наданні інформації лише документами, які є на зберіганні в відділі, а саме державним актом серії І-ЗП №001372 (т.с. 2 а.с. 32).

Також Відділ в Оріхівському районі Головного управління Держгеокадастру Запорізької області листом від 15.05.2019 року №0-8-0.30-629/109-19 повідомив, що державний акт на право колективної власності серії ЗП №00410 був виданий КСП «Восток» 23 січня 1997 року на підставі рішення Оріхівської районної ради народних депутаті від 28.09.1995 року за №167. До даного Акту є додатки: за №1 - Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства; за №2 - Другі землекористувачі. В плані зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність, відображеному у Державному акті на право колективної власності КСП «Восток», землі колективної власності визначені під номером 1 (у відповідності до додатку №2). Згідно опису меж у вказаному Державному акту на право колективної власності КСП «Восток», станом на 23.01.1997 року межа, що зазначена літерами «Г до Д» землі колективної власності КСП «Восток» межують із землями КСП ім. Куйбишева Пологівського району Запорізької області; межа, що зазначена літерами «Д до Е» землі колективної власності КСП «Восток» межують із землями КСП «Нива» Пологівського району Запорізької області. Згідно опису меж, зазначеному у Державному акті на право постійного користування землею серії І-ЗП №001372, станом на 09.03.2000 року, земельна ділянка площею 46,5 га межує з приватними землями та землями Пологівського району Запорізької області. Враховуючи час видачі вказаних Державних актів та опис меж земельних ділянок, вказаних у цих Актах, можливо зробити висновок, що земельна ділянка площею 46,5 га за Державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗП №001372 фактично розташована в межах земельної ділянки за Державним актом на право колективної власності КСП «Восток» серії ЗП №00410, а саме: межі земельної ділянки, визначені літерами «А-В» у Державному акті на право постійного користування землею, фактично є частиною межі земельної ділянки, визначені літерами «Д-Е» в Державному акті на право колективної власності КСП «Восток»; межі земельної ділянки, визначені літерами «Б-В» у Державному акті на право постійного користування землею, фактично є частиною межі земельної ділянки, визначені літерами «Г-Д» у Державному акті на право колективної власності КСП «Восток». До даного листа додано завірену копію Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗП №00410 із додатками (т.с. 2 а.с. 49-64).

Ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, на підставі досліджених судом першої інстанції доказів, останній правильно встановив, що спірна земельна ділянка належала до земель колишнього КСП «Восток».

Відповідачем не надано суду першої інстанції доказів щодо дотримання порядку, передбаченого ст. 51 Земельного кодексу України 1990 року, щодо надання згоди власника (землекористувача) спірної земельної ділянки на вилучення земельної ділянки, щодо розроблення проекту відведення земельної ділянки та погодження його з власником (користувачем) земельної ділянки і уповноваженими органами державної влади у передбаченому законом порядку.

Судом першої інстанції також правильно враховано, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 13 січня 2000 року, комісія, до складу якої входив і представник КСП «Восток», рекомендувала передати належну КСП «Восток» земельну ділянку ФГ «Логос» на умовах оренди, а не постійного користування.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що і в самому оскаржуваному рішенні і в акті обстеження земельної ділянки від 13 січня 2000 року зазначається, що спірна земельна ділянка площею 46,5 га перебувала у власності колишнього КСП «Восток», проте будь-яких рішень Білогір`ївською сільською радою Оріхівського району Запорізької області по вилученняя цієї земельної ділянки із власності КСП «Восток» не приймалося, відповідно до ст.ст. 27, 28 Земельного кодексу України 1990 року.

Також суд першої інстанції правильно зазначав, що відповідно до пункту 6 рішення Білогір`ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області за № 4 від 25.02.2000 року, спірна земельна ділянка площею 46,5 га передається на праві постійного користування фермерському господарству «Логос», тоді як державний акт на право постійного користування землею, виданий на ім`я фізичної особи, а саме - ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 17).

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивачів у цій справі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову позивачів у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку у цій справі, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі.

Суд першої інстанції правильно врахував висновки Верховного суду, як суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 10 жовтня 2018 року у цій справі (т.с. 1 а.с. 200-203), які в силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Перебування вищезазначеної земельної ділянки в вигляді земель нерозподілених (не витребуваних) земельних часток паїв в частині сіножатей колишнього КСП «Восток» у постійному (безстроковому) користуванні у ОСОБА_1 (за державним актом т.с. 1 а.с. 17) та у ФГ «Логос» (за рішенням ради т.с. 1 а.с. 16), керівником якого останній є (т.с. 1 а.с. 66), порушує права позивачів у цій справі на реалізацію наявних у них прав власності на ці сіножаття в натурі.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі, які на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, є надані відповідачем ОСОБА_1 апеляційному суду матеріали (т.с. 2 а.с. 156-160довідка в.о. старости сіл Білогір`я, Новопокровки, Лугівського Дунда В.В. без дати про землі запасу, які знаходяться в оренді, не витребувані паї, сіножаті, які знаходяться в оренді фізичних осіб, звернення пайщиків, які не є учасниками цієї справи, ОСОБА_10 та інш. до апеляційного суду без дати, план (схема)поділку земель колективної власності КСП «Восток», яка вже наявна у матеріалах цієї справи, надавалась суду першої інстанції стороною позивачів т.с. 1 а.с. 249-250).

Проте, цими матеріалами відповідачем ОСОБА_1 не спростовуються правильно встановлені фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (т.с. 2 а.с. 88), сплаченого ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 08.11.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кримська О.М.