КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 753/21171/18

провадження № 22-ц/824/13551/2019

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Дебеляк Лариси Григорівни про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року у складі судді Мицик Ю.С.,

встановив:

30.10.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.12.2011 року у розмірі 25 990,09 грн та судових витрат у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 25.12.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п.1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позивальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 договору).

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому відповідач порушила свої зобов`язання за договором щодо погашення боргових зобов`язань.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн +5% від суми позову.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 09.10.2018 року має заборгованість 25 990,09 грн, з яких: тіло кредиту - 843, 61 грн; нараховані відсотки за користування кредитом - 492,88 грн, пеня - 22 939,79 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1 213,81 грн (процентна складова).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.12.2011 року в розмірі 1 465,60 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 843,61 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом з 25.12.2011 року по 29.08.2014 року - 52,20 грн та штрафу в розмірі 569,79 грн. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О. Л. просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року в частині незадоволених позовних вимог, а саме заборгованості за процентами за період з 30.08.2014 по 09.10.2018 та заборгованості по пені, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в цій частині задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову прийнято без всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вважає, що з огляду на визнання судом права позивача на стягнення заборгованості за процентами на рівні встановленої під час укладення кредитного договору відсоткової ставки в розмірі 30 %, правовим наслідком цього є їх стягнення із застосуванням такої ставки за весь період користування кредитними коштами. Судом першої інстанції частково звільнено відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Що стосується посилання суду на ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, звертає увагу на постанову Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 483/1605/15), відповідно до якої пеня та штраф стосується різних порушень умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить закону.

Відповідач своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.12.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_1 ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, та погодилась з ними.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість відповідача станом на 09.10.2018 року становить 25 990,09 грн, з яких: тіло кредиту - 843, 61 грн; нараховані відсотки за користування кредитом - 492,88 грн, пеня - 22 939,79 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 1 213,81 грн (процентна складова).

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом з 25.12.2011 року по 29.08.2014 року та часткового задоволення позову про стягнення штрафу сторони не оскаржують, а тому у вказаній частині воно не є предметом апеляційного розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитним коштами за період з 01.09.2014 року по 09.10.2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки, що суперечить положенням ст. 1056-1 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду", базова процентна ставка в місяць становить 2,5 % або 30% на рік.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка з 25.12.2011 р. розраховується виходячи з 30,00 % на рік. В подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався, зокрема в період часу з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року останній становив 34,80 %, а починаючи з 01 квітня 2015 року - 43,20 % річних.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина четверта статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедура підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Разом з тим, матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо збільшення процентної ставки за кредитом з 30,00% до 43,20 % річних.

Враховуючи невиконане зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про звільнення відповідача від обов`язку сплатити процентів за користування кредитними коштами за період з 01.09.2014 року по 09.10.2018 року.

Відповідачем також не надано суду власного розрахунку заборгованості виходячи з базової процентної ставки 30% річних, а за розрахунком суду за період з 01.09.2014 по 09.10.2018 розмір процентів становить 1054,51 грн ( 843,61 грн х 30%х1500 (днів):360 (днів), що перевищує розмір заявлених позовних вимог.

За таких підстав позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за період з 01.09.2014 по 09.10.2018 в сумі 440,68 грн (492,88 грн -52,20 грн), в межах заявлених позовних вимог, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь банку пені, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволення цих вимог.

Так, у відповідності до п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Разом з тим, умовами договору передбачена і сплата відповідачем штрафу в разі прострочення виконання зобов`язання, чим в свою чергу і скористалась сторона позивача, звернувшись до суду з вказаним позовом.

Так, відповідно до п.2.1.1.7.6 договору при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначенні банком терміни.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, не відповідає положенням, передбаченим у статті 61 Конституції України.

Згідно приписів статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, нарахування банком пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість одночасного стягнення штрафу та пені за одне й те саме порушення умов кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

З урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 49,69 грн ( 1,88 % від задоволених вимог апеляційної скарги).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по процентам скасувати.

Постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість по процентам за період з 01.09.2014 по 09.10.2018 в сумі 440,68 грн.

В частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору заподання апеляційної скарги в розмірі 49,69 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк