Справа № 482/1864/18
Провадження № 22-ц/812/1552/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 , відповідачки - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2019 року, ухваленого під головуванням судді - Демінської О.І., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Південий Буг» (надалі- СТ «Південий Буг»), ОСОБА_3 про захист честі та гідності, зобов`язання публічного вибачення, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із подальшим уточненим позовом до СТ «Південний Буг», ОСОБА_3 в якому просила про зобов`язання відповідачів публічно вибачитись за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь та гідність, стягнення в солідарному порядку 50 000 грн. моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що є членом СТ «Південний Буг» та має у власності садову ділянку АДРЕСА_1 , по сусідству з якою розташована земельна ділянка відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 , остання звернулася до голови правління СТ «Південний Буг» з інформацією про те, що ОСОБА_1 ламає паркан, ображає її, погрожує та періодично ходить по своїй земельній ділянці без одягу, що протирічить морально-етичним нормам, у зв`язку із чим просила правління СТ «Південний Буг» провести роз`яснювальну роботу та попередити про необхідність дотримання морально-етичних норм, а також попередити про відповідальність за пошкодження майна.

На підставі вказаної заяви, на думку позивачки, інформація у якій не відповідає дійсності, без її виклику на засідання правління СТ «Південний Буг» рішенням правління №71 від 30 липня 2016 року її виключено із членів правління за пропуски засідання правління та негідну поведінку серед садоводів.

Посилаючись на те, що такі дії відповідачів паплюжать її честь та гідність, оскільки ОСОБА_3 довела до відома членів правління садового товариства вказану вище інформацію, а розгляд заяв про аморальну поведінку не входить до компетенції правління товариства, до того ж розгляд цього питання на засіданні правління є принизливим, позивачка просила суд про задоволення позову.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 було реалізоване її право на звернення до правління садівничого товариства, яке передбачено його Статутом у якому вона виклала свою власну думку щодо дій позивачки, яке було предметом розгляду СТ «Південний Буг». Будь-які принизливі чи непристойні висловлювання у заяві відсутні, викладено лише події, що мали місце. Розгляд такого звернення саме по собі не є таким, що принижує честь та гідність позивачки.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_3 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задовленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що відповідно до протоколу №26 від 20 жовтня 2012 року ОСОБА_1 є членом правління СТ «Південний Буг» та за нею закріплено земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,04 га (а.с.5-7). Сусідня земельна ділянка АДРЕСА_2 закріплена за ОСОБА_3

24 липня 2016 року та 30 липня 2016 року ОСОБА_3 зверталася до голови СТ «Південний Буг» із заявами, в яких зазначивши про зневажливі висловлювання відносно неї та її родини зі сторони ОСОБА_1 , а саме погрози щодо пошкодження майна, паркану, перебування на садовій ділянці в оголеному вигляді, просила прийняти відповідні заходи та провести роз`яснювальну бесіду з приводу морально-етичних норм (а.с.13-16).

На засіданні правління СТ «Південний Буг» вказані заяви було розглянуті та за їх результатом було вирішено виключити з членів правління ОСОБА_1 за пропуск засідань та неналежну поведінку серед садоводів (а.с.44-46).

Документом, який визначає економічні, організаційні та правові умови діяльності СТ «Південний Буг» є Статут товариства, затверджений рішенням загальних зборів членів цього товариства від 20 листопада 2016 року (а.с.8-12).

Згідно зі Статутом СТ «Південний Буг» головним завданням товариства є в тому числі і створення умов для відпочинку його членів (п.1.2), уповноважене на розгляд скарг та заяв членів садового товариства (п.4.14), обов`язком членів товариства є в тому числі дотримання правил добросусідства, не здійснення дій, що порушують нормальні умови для відпочинку інших садоводів, (п.3.6), передбачено можливість вжиття заходів впливу до членів садівничого товариства (п.3.7, 3.8).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що ОСОБА_3 було реалізоване її право на звернення до правління садівничого товариства розгляд якого передбачено Статутом у якому вона виклала свою власну думку щодо дій позивачки, яке було предметом розгляду СТ «Південний Буг». Будь-які принизливі чи непристойні висловлювання у заяві відсутні, викладено лише події, що мали місце, а розгляд такого звернення саме по собі не є таким, що принижує честь та гідність позивачки. Між тим суд не звернув увагу на наступне.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (часина перша, пункт четвертий частини другої статті 23 ЦК України).

Згідно положень ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України.

Так під способами захисту суб`єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Підставами позову згідно зі ст. 175 ЦПК України, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову, є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивачка звернулася до суду, вона просить спростувати розповсюджену щодо неї інформацію відповідачами шляхом публічного вибачення за розповсюдження на засіданні правління СТ «Південний Буг» 30 липня 2016 року неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність.

Тобто, позивачкою було чітко визначено предмет позову (спосіб захисту права, який вона просить суд застосувати до відповідачів), а також викладені обставини, якими вона обґрунтовувала свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Частина друга статті 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Суд не вправі зобов`язувати відповідачів вибачатися перед позивачкою у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Отже, наведене свідчить про те, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не передбачений вказаними нормами закону.

Крім того, ОСОБА_1 не конкретизовано яка саме інформація розповсюджена 30 липня 2016 року на засіданні правління СТ «Південий Буг» паплюжить її честь і гідність та не заявлено вимог про визнання цієї розповсюдженої інформації недостовірної.

Суд першої інстанції, не звернув належної уваги на зазначені обставини і помилково ухвалив рішення по суті заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , направлених на захист її честі та гідності.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 підлягає зміні з підстав, зазначених в тексті рішення апеляційного суду, а не з підстав, зазначених в рішенні суду першої інстанції. Остаточний висновок суду про відмову у задоволенні позову є вірним, а тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2019 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Південий Буг», ОСОБА_3 про захист честі та гідності, зобов`язання публічного вибачення, стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.