№ 207/1462/19
№ 2/207/1114/19
06 листопада 2019 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Тюлюнової В.Г.
при секретарі Куцевол Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно стягнутих грошових коштів,
Вона не погоджується з вчиненим виконавчим написом, розрахунком суми заборгованості, вважає вказаний виконавчий напис таким, який не підлягає виконанню, що при вчиненні виконавчого напису ПАТ «ПУМБ» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не було дотримано вимог законодавства, внаслідок чого порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, які підлягають відновленню та захисту судом в установленому законом порядку.
Позивач зазначив, що однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Вважає, що наданий відповідачем розрахунок заборгованості не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема заборгованість у розмірі 8847,32 грн., нарахування якої позивач вважає порушенням законодавства, посилаючись на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.
Вказала, що вона не отримувала від ПАТ «ПУМБ» та від приватного нотаріуса Хара Н.С. вимоги про наявність заборгованості та погашення боргу, не була проінформована про існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення банку чи нотаріусу.
Крім того, позивач надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з ПАТ «ПУМБ» грошові кошти в сумі 8847,32 грн., безпідставно стягнуті з її заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця № 57393519 від 19.10.2018 р., та грошові кошти в сумі 1240,56 грн. безпідставно стягнуті з її заробітної плати в якості основної винагороди приватного виконавця Вольф Т.Л. та витрат на виконавче провадження в сумі 350,00 грн. за вищезазначеним виконавчим написом.
Внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача, які пголягають в незаконному зверненні відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, в незаконному відкритті виконавчого провадження, незаконному направленню постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. від 19.10.2018 р. за місцем роботи позивача, незаконному щомісячному стягненню грошових коштів з її зарплати згідно виконавчому напису вищезазначене призвело до того, що позивач та його сім`я не отримували в повноті та не могли розпоряджатися на власний розсуд коштами, які заробила позивач.
На підставі викладеного та враховуючи, що діями відповідача порушені його права, вона просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. № 8639 від 24.09.2018 року та стягнути з відповідача на користь позивача:
1.Грошові кошти в сумі 8847,32 грн., безпідставно стягнуті з її заробітної плати за виконавчим написом № 8639 від 24.09.2018 року;
2.Грошові кошти в сумі 1240,06 грн., безпідставно стягнуті з її заробітної плати в якості основної винагороди приватного виконавця Вольф Т.Л. за виконавчим написом № 8639 від 24.09.2018 року;
3.Грошові кошти в сумі 350,00 грн., безпідставно стягнуті з її заробітної плати за витрати на виконавче провадження.
В судовому засіданні позивач та її представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п.1.ч.7, ч. 10 ст. 128, ч.ч. 1, 2 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження.
Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач та його представник проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за її відсутністю не надала. Про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п.1.ч.7, ч. 10 ст. 128, ч.ч. 1, 2 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.
Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.10.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. по виконавчому провадженню № 57393519 звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 8639 від 24.09.2018 року у розмірі 8847,32 грн., у розмірі 1240,06 грн. - в якості винагороди приватного виконавця, та 350.00 грн. - витрати на виконавче провадження.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями, Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» з наступними змінами (далі-Перелік).
Згідно з п.19 ст.34 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (далі Порядок).
Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, розділом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачене стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, а нотаріусу для вчинення виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку).
Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Отже, з вищезазначеної норми Закону вбачається, що дана нотаріальна дія вчиняється лише до тих правочинів, які згідно вимог Закону вчиняються у письмові формі та підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.
Також приватний нотаріус не має право звертати стягнення на майно боржника без підстави наявності договору застави або договору іпотеки, укладених між боржником та стягувачем, які були б нотаріально посвідченими.
В свою чергу вказані дії приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. суперечать положенням ст.77 Закону України «Про нотаріат», та п.5.3 ч.5 гл.7 Положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, розділу 1 та 2 Переліку.
Розділом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено, що для одержання виконавчого напису з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору, б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, відповідачем надана лише копія кредитного договору, а не його оригінал.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2 при вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому потурання відхиленням від зазначеного порядку.
Розділом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. також не перевірено повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості. Оскільки дана особа діє від імені юридичної особи (банку), вона повинна діяти в межах повноважень, які визначені відповідною довіреністю, а наданою нотаріусу довіреністю не передбачено її право на підпис чи засвідчення первинних бухгалтерських документів.
Між тим, суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема, заборгованості у розмірі 8847,32 грн.
Так, правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, передбачено наступне: відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Окрім цього, даний розрахунок заборгованості не містить інформації щодо розміру отриманих позивачем кредитних коштів (коли саме, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом).
Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.
Суд вважає, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням зазначених вище умов.
Зокрема, на переконання суду, надані відповідачем нотаріусу документи не підтверджують безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, оскільки в розрахунку заборгованості вказана заборгованість за комісією, яку Банк не мав права нараховувати згідно діючого законодавства.
Також, відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило останнього права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень.
Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
Отже, позовні вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 847,32 грн., безпідставно стягнутих з заробітної плати позивача в якості заборгованості за виконавчим написом № 8639 від 24.09.2018 року, грошових коштів в сумі 1240,06 грн., та в сумі 350,00 грн. безпідставно стягнутих з заробітної плати позивача в якості основної винагороди приватного виконавця Вольф Т.Л. та витрат на виконавче провадження за виконавчим написом № 8639 від 24.09.2018 року, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими суду доказами та виходить з наступного:
як вбачається з довідки, виданої УФЗБО ГУНП, дійсно з заробітної плати ОСОБА_1 на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням № 57393519, виданої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було стягнуто заборгованість за виконавчим документом у розмірі 8847,32 грн., винагороду приватного виконавця у розмірі 1240,06 грн., а також витрати на виконавче провадження у розмірі 350,00 грн.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме позовної вимоги немайнового характеру - в сумі 768, 40 грн. та позовні вимоги майнового характеру пропорційно задоволених вимог в сумі 236, 03грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, ст.ст.223, 263, 264, 265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни № 8639 від 24.09.2018 року.
Судові витрати, судовий збір у розмірі 768,40 грн., 236,03 грн. стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.Г. Тюлюнова