Ухвала

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 161/18935/18

провадження № 61-19241ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» про визнання протиправними дій, визнання в частині договорів незаконними, зобов`язання вчинити дії, заборону вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПрАТ «ВОПАС») про визнання протиправними дій, визнання в частині договорів незаконними, зобов`язання вчинити дії, заборону вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є інвалідом другої групи, а тому відповідно до статті 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» він має право на пільги під час здійснення проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 01 жовтня по 15 травня. Зазначає, що посадовими особами відповідача (касирами)

02 жовтня 2018 року йому безпідставно відмовлено у продажу пільгових квитків для проїзду в автобусі сполученням Луцьк - Львів та 11 листопада 2018 року - для проїзду в автобусі сполученням Луцьк - Трускавець.

Позивач вважає, що такими діями йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 11,27 грн, а також моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, втраті нормальних життєвих стосунків, яку позивач оцінює в 10 000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги,

ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у продажу йому пільгових квитків; визнати незаконним зазначення у договорах між відповідачем та перевізниками ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо приведення умов підписаних ним з ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 договорів до умов чинного законодавства шляхом виключення обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; заборонити відповідачу підписувати договори з перевізниками, якими передбачаються обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам; стягнути з відповідача в користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 11,27 грн та моральну шкоди в розмірі 146 676, 81 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року залишено без змін.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю його позовні вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання протиправними дій ПрАТ «ВОПАС» щодо відмови у продажу пільгових квитків; визнання незаконним зазначення у договорах між

ПрАТ «ВОПАС» та перевізниками ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та

ФОП ОСОБА_2 обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; зобов`язання ПрАТ «ВОПАС» вчинити дії щодо приведення умов підписаних ним з ПрАТ «Горохівське АТП 10764» та ФОП ОСОБА_2 договорів до умов чинного законодавства шляхом виключення обмежень щодо продажу пільгових квитків інвалідам; заборони ПрАТ «ВОПАС» підписувати договори з перевізниками, якими передбачаються обмеження щодо продажу пільгових квитків інвалідам; стягнення матеріальної шкоди в розмірі

11,27 грн та моральної шкоди в розмірі 146 676, 81 грн.

Отже, справа № 161/18935/18 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 161/18935/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK

v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору не представляють складності. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами, правовим регулюванням спору, справа не представляє значної складності, а також не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки Рудник І. А. подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Вказівка в резолютивній частині постанови Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» про визнання протиправними дій, визнання в частині договорів незаконними, зобов`язання вчинити дії, заборону вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило