ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/763/18 Номер провадження 22-ц/814/2786/19Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Бутенко С.Б.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2019 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, 20.03.2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначають, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 31.03.2018 року ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 30630,02 грн.

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача вказану суму заборгованості - 30630,02 грн., яка складається з: 5403,32 - заборгованість за кредитом; 17802,85 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5727,18 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1446,67 грн. - штраф (процентна складова) та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.03.2008 року в сумі 30630,02 грн., яка складається з наступного: 5403,32 грн. - заборгованість за кредитом; 17802,85 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5727,18 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1446,67 грн. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання судових витрат. (а.с.38-40).

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року по справі №548/763/18, задоволено.

Визнано причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17 травня 2018 року по справі №548/763/18 поважними та поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Скасовано заочне рішення від 17.05.2018 року по справі №548/763,18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що закінчення строку дії карти не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем.

Зауважують, що судом необхідно були визначити до сплати відповідачу на користь позивача суми боргу, нараховані за останні три роки, тобто в межах строку позовної давності.

Вказують, що місцевий суд безпідставно задовольнив заяву ОСОБА_1 та застосував строк позовної давності до всіх вимог Банку, оскільки на його думку, до стягнення підлягала, зокрема, заборгованість за тілом кредиту та процентах, нарахованих в межах трьох років, які передували зверненню банка до суду з цим позовом.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2008 року ОСОБА_1 було підписано заяву №б/н, згідно якої вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 1000,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с.8).

Проте, ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не здійснює, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в сумі - 30630,02 грн., яка складається з:

5403,32 - заборгованість за кредитом;

17802,85 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом;

5727,18 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

250,00 грн. - штраф (фіксована частина);

1446,67 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості Банк звернувся до суду після спливу трирічного строку позовної давності. При цьому, доказів надання відповідачу платіжної картки, що видавалась після оформлення кредитного договору 20.03.2008 року матеріали справи не містять, як і відомостей про те, що після закінчення терміну дії платіжної картки, відповідачу була видана нова платіжна картка, яка є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами по справі, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується Заявою відповідача на отримання кредиту (а.с.8).

Як убачається з матуріалів справи ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не здійснює, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в загальній сумі - 30630,02 грн. (а.с.5-7).

При цьому, із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.03.2008 року вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснила 01.06.2009 року у сумі 1500, 00 грн., відповідний розрахунок заборгованості Банком був здійснений станом на 31.03.2018 року, а дана позовна заява була подана ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.04.2018 року та надійшла до місцевого суду 24.04.2018 року.

У подальшому, 22.06.2018 року відповідачем було подано до місцевого суду заяву про застосування до даних правовідносин строку позовної давності (а.с.58).

Частинами 1,4 ст.631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦКУ).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦКУ).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За приписом ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір №б/н між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено 20.03.2008 року.

При цьому, позивачем не надано копії платіжної картки, що видавалась ОСОБА_1 після оформлення кредитного договору 20.03.2008 року, а також матеріали справи не містять відомостей про те, що після закінчення терміну дії первісної платіжної картки, відповідачу була видана нова платіжна картка, яка є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

З урахуванням наведеного, оскільки з даним позовом Банк до суду звернувся лише 20.04.2018 року (дата на накладній поштового відправлення, а.с.26) та, зважаючи на те, що відповідач подала до суду першої інстанції заяву з проханням застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, який, за загальним правом статті 257 ЦК України, встановлено у три роки, при цьому Банком не вказано на жодні обставини поважності пропуску такого строку, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для відмови в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження подачі даного позову у визначений законом строк, АТ КБ «ПривіатБанк» до місцевого суду не надано.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що закінчення строку дії карти не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем, колегія суддів оцінює критично, оскільки повний розрахунок за кредитом має бути виконаний протягом строку кредитного ліміту, який співпадає зі строком дії картки, матеріали справи не містять відомостей про видачу в межах трирічного строку позовної давності нової кредитної картки, яка є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставно задовольнив заяву ОСОБА_1 та застосував строк позовної давності до всіх вимог Банку, оскільки до стягнення підлягала, зокрема, заборгованість за тілом кредиту та процентах, нарахованих в межах трьох років, які передували зверненню банка до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки дані правовідносини між сторонами виникли 20.03.2008 року - дата укладення договору, та діяли в межах строку дії картки, який матеріалами справи не встановлено, нової картки відповідачу не видавалось, а останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 01.06.2009 року. Відтак, строк позовної давності до основної вимоги сплинув, а тому позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",- залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

С.Б. Бутенко