Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2214/18 Головуючий у 1-й інст. Луньова Д. Ю.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м.Житомирі цивільну справу №289/2214/18 по матеріалах позовної заяви ОСОБА_1 до Радомишльської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області, Лутівського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Луньової Д.Ю. в м. Радомишль,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Радомишльської міської об`єднаної територіальної громади Житомирської області, Лутівського старостинського округу Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на постановлення ухвали із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом в позовній заяві було зазначено ціну позову 70 000 грн, зазначено, які копії письмових документів долучаються до позовної заяви та надано їх відповідно до кількості відповідачів, що відповідає вимогам п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України. Та обставина, на яку посилається суд першої інстанції в ухвалі від 18 липня 2019 року щодо незазначення в позовній заяві, що оригінали письмових документів, копії яких додано до заяви, знаходяться у позивача або іншої особи, є формальною підставою для залишення позовної заяви без руху з наступним її поверненням.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів із дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, з ціною позову 70 000 грн.

Ухвало Радомишльського районного суду Житомирської області від 18.07.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з тих підстав, що вона подана без додержання вимог, встановлених статтями 175, 177 ЦПК України. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, не пізніше п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали, а саме: подання до суду позовної заяви та її копії відповідно до кількості учасників справи, яка повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав; надати докази та їх копії відповідно до кількості учасників справи, які підтверджують: вартість спірного майна у розмірі 70 000 грн; що існують перешкоди щодо оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку; сплату судового збору відповідно до дійсної ціни позову, або документи на підтвердження тих обставин, які вказує представник позивача у клопотанні про відстрочення сплати судового збору. У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд витребувати докази, при цьому не дотримано вимоги ст. 84 ЦПК України.

02.09.2019 ОСОБА_1 отримала копію даної ухвали, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі наявні докази, що підтверджують факт отримання 02.09.2019 позивачем копії ухвали від 18.07.2019, проте, станом на 23.09.2019, вказані в даній ухвалі недоліки не усунуті.

Апеляційний вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм цивільного процесуального законодавства.

Так, згідно із вимогами ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок, зокрема, щодо належного оформлення відповідних процесуальних документів лежить на стороні, яка подає до суду такі документи та посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст.175 ЦПК України.

Процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно частини 4 статі 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до частини 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статі 2 ЦПК України).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.

За положеннями п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (ч.2 ст.176 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

При зверненні до суду в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила ціну позову 70 000 грн, що підтверджується її змістом.

Суд першої інстанції, всупереч вимог ч.2 ст.176 ЦПК України, залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 , безпідставно посилався на те, що позивачем при поданні позову не надано доказів на підтвердження вартості спірного майна у розмірі 70 000 грн та доказів сплати судового збору відповідно до дійсної ціни позову, оскільки повинен був самостійно попередньо визначити розмір судового збору, якщо вважав, що ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої при вирішенні справи.

Також, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом не зазначино точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) позивачу, так як це передбачено ч.2 ст.185 ЦПК України.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначила, які копії письмових документів долучаються до позовної заяви та надала їх відповідно до кількості відповідачів, що відповідає вимогам п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

При зверненні до суду представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 було подано клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору в розмірі 704 грн 80 коп., однак судом першої інстанції дане клопотання розглянуте не було із зазначенням в ухвалі щодо його задоволення або відмови у задоволенні, а лише вказано в ухвалі суду від 18.07.2019, що до клопотання не додано документів на підтвердження тих обставин, на які посилається представник, як на підгрунття для його задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року роз`яснено, що оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, то суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Суд першої інстанції зазначине вище не врахував, а тому залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 безпідставно вказав, що позивачкою необхідно надати докази, які підтверджуються існування перешкод щодо оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку.

Та обставина, що в позовній заяві не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, підтвердження позивача, що ним не подано іншого позову до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також не надано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, є формальною підставою для залишення позовної заяви без руху та в наступному її повернення.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною, суд першої інстанції вказаного вище не врахував, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді