Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 344/17392/14-ц

провадження № 61-18832св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фізична особа підприємець - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу Фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2015 року у складі судді Польської М. В. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2017 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Проскурніцького П. І., Ясеновенко Л. В.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 (далі -

ФОП ОСОБА_2 . ) в якому з урахуванням уточнень та доповнень просить скасувати наказ ФОП ОСОБА_2. від 13 серпня 2014 року про її звільнення, поновити її на посаді продавця-консультанта, зобов`язати відповідача допустити її до роботи, видати довідку про місце роботи і розмір заробітної плати, стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі з липня 2014 року по 13 серпня 2014 року, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку та за час вимушеного прогулу з 13 серпня 2014 року по день ухвалення рішення суду.

Позов обґрунтований тим, що з червня 2014 рокуОСОБА_1 працювала у відповідача за безстроковим трудовим договором, який зареєстровано 02 липня 2014 року у міському центрі зайнятості (далі - МЦЗ), на посаді продавця-консультанта у магазині непродовольчих товарів «Євромікс».

13 серпня 2014 року відповідач не допустив її до роботи та повідомив, що буде розривати з нею трудовий договір через втрату довіри як до працівника, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, змушував звільнитись за власним бажанням.

13 серпня 2014 року наказом ФОП ОСОБА_2 позивача звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 41 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП України).

З наказом позивач не ознайомлена, трудову книжку не отримала, заробітна плата виплачена за відпрацьований період не була, довідку про її розмір на вимогу позивача не видано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень 2014 року у розмірі 1 280,00 грн., з якої підлягає відрахування обов`язкових платежів та внесків, та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10 123,32 грн, з якої підлягає відрахування обов`язкових платежів та внесків. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що позивачкою доведено лише вимоги в частині невиплати їй заробітної плати за липень 2014 року, а щодо вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі пропустила місячний строк звернення до суду.

Результати першого апеляційного розгляду справи

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 280,00 грн заборгованості по заробітній платі за липень 2014 року, 10 123,32 грн - середнього заробітку за затримку виплати розрахунку при звільненні, з відрахуванням від них обов`язкових платежів та внесків до Державного бюджету України, 243,60 грн - судового збору. скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в цій частині позовних вимог.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Результати другого розгляду справи

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2015 року в частині відмови в зобов`язанні допуску до роботи, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку скасовано та ухвалено в наведеній частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання допустити до роботи, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку задоволено.

Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 допустити ОСОБА_1 до роботи.

Скасовано наказ ФОП ОСОБА_2 за № 10-к від 13 серпня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 на посаді продавця непродовольчих товарів магазину «Євромікс» з 13 серпня 2014 року.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виплати розрахунку при звільненні в розмірі 27 228,24 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 27 841,32 грн, з яких підлягають відрахуванню обов`язкові платежі та внески.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 1 280,00 грн, з якої підлягають стягненню обов`язкові платежі та внески, допущено до негайного виконання.

В решті рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2014 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2016 року у справі вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2017 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про допущення до роботи, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог за їх безпідставністю. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про допущення до роботи, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі виходив з того, що позивачем були вчинені дії, які давали відповідачу підстави для втрати до неї довіри, оскільки позивачем вчинялись дії щодо приховування речей від продажу з метою заниження купівельної ціни та придбання їх особисто або через своїх родичів. Погодився з висновками суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за липень 2014 року та середнього заробітку за затримку виплати розрахунку при звільненні і в частині визначення розміру судового збору. Вважав, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, може бути задоволеною тільки у випадку поновлення позивача на роботі, а оскільки у задоволенні вимоги про поновлення на роботі відмовлено, тому і не може бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2017 року ФОП ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з нього заборгованості по заробітній платі за липень 2014 року у розмірі 1 280,00 грн та середнього заробітку за затримку виплати розрахунку при звільненні у розмірі 10 123,32 грн, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, не застосовано судову практику, не досліджено докази. Апеляційний суд порушив вимоги частини сьомої статті 297 ЦПК України, не повернув справу для ухвалення додаткового рішення щодо зобов`язання роботодавця видати довідку про місце роботи та розмір заробітної плати за відпрацьований період. Не вірно визначений розмір заробітної плати. Відповідачем не надано жодного доказу про виплату заробітної плати за липень 2014 року та відпрацьований серпень 2014 року. Апеляційний суд в порушення статей 116,117 КЗпП України залишив розмір та період стягнення середнього заробітку, залишивши лише по 09 квітня 2015 року. Відповідач не довів вину позивача, угоду про матеріальну відповідальність вона не підписувала, матеріальних збитків позивачу не завдано, звинувачення роботодавця неправдиві. Судами проігноровано, що трудовий договір від 02 липня 2014 року укладений між сторонами не розірвано та не знято з реєстрації МЦЗ, наказ про звільнення від 13 серпня 2014 року позивачу не вручено, трудову книжку не видано, вважає, що наказ втратив чинність та є недійсним, підстави не допускати позивача до роботи у відповідача відсутні.

ФОП ОСОБА_2. свою касаційну скаргу аргументує тим, що заборгованості за липень 2014 року не існує, позивач відмовилась від підпису про отримання заробітної плати, фактично отримавши її. Крім того, відповідач неодноразово надсилав повідомлення ОСОБА_1 щодо необхідності прибуття до МЦЗ для розірвання трудового договору та проведення розрахунку. Вважає, що позивач свідомо відмовляється від підпису в будь-яких документах, що свідчить про обізнаність позивача про можливі негативні наслідки для відповідача як роботодавця.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 , в якому просить її відхилити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

19 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Судами встановлено, що 02 липня 2014 року укладено трудовий договір між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , який було зареєстровано у Івано-Франківському міському центрі зайнятості, на підставі якого ОСОБА_1 працювала продавцем непродовольчих товарів у магазині «Євромікс» у місті Івано-Франківську.

Відповідно до трудового договору від 02 липня 2014 року в обов'язки позивачки входило надання консультацій, продаж речей та товарів у магазині, тобто вона мала необмежений доступ до всіх речей й товарів.

Встановлено, що позивач, яка безпосередньо обслуговувала грошові та товарні цінності, приховувала речі від продажу з метою заниження закупівельної ціни та придбання їх особисто або через родичів (матір).

13 серпня 2014 року наказом ФОП ОСОБА_2 № 10-к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Позивачці при звільненні не виплачена заробітна плата за липень 2014 року у сумі 1 280,00 грн. За серпень 2014 року роботодавцем нараховано заробітну плату за відпрацьований період до 13 серпня - 564,27 грн, які були депоновані роботодавцем згідно платіжної відомості № 2, а електронним переказом № 1080 від 26 грудня 2014 року дана сума 564,27 грн була виплачена 15 січня 2015 року ОСОБА_1 , що посвідчено листом дирекції Укрпошти.

Визначаючи розмір невиплаченого позивачу середнього заробітку за затримку у її виплаті по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції керувався статтею 27 Закону України «Про оплату праці» та пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

За липень 2014 року нарахована заробітна плата становила - 1 280,00 грн, щоденний заробіток з даних сум становить 58,18 грн (1 280,00*22 роб. дні).

Кількість днів з 13 серпня 2014 року по 09 квітня 2015 року (день ухвалення рішення суду) становить - 174 робочих днів.

Встановивши, що ОСОБА_1 при звільненні не виплачена заробітна плата за липень 2014 року в розмірі 1 280,00 грн, суди дійшли обґрунтованих висновків про стягнення з відповідача цієї суми заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 10 123,32 грн відповідно до вимог статті 117 КЗпП України.

За наявності доказів вчинення позивачкою, яка виконуючи роботу продавця, пов`язану з безпосереднім обслуговуванням грошових та товарних цінностей, умисних дій (приховування товарів з метою зниження їх ціни і наступного їх придбання самою або її родичами за заниженою ціною), які давали підстави для втрати довір`я до неї з боку роботодавця, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про законність її звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги про те, що її фактично не звільнено з роботи, оскільки розірвання трудового договору не зареєстровано в МЦЗ, суперечать наступній поведінці позивачки, яка звернулась до суду з вимогами про поновленні її на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул і за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто застосування судом наслідків звільнення, що свідчить про визнання нею факту припинення трудового договору.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 зводяться до переоцінки досліджених і оцінених судами доказів, що виходить за межі встановлених статтею 400 ЦПК України повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційних скарг та залишення без змін оскаржуваних рішень судів першої і апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Фізичної особи підприємця - ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2015 року в нескасованій частині про стягнення з Фізичної особи - підприємця - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 280,00 грн заробітної плати і 10 123,32 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель