Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/5400/15-ц

провадження № 61-18425св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року в складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 848 124,07 грн та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,50% з кінцевим терміном погашення до 22 серпня 2017 року. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. Станом на 1 4травня 2015 року ОСОБА_2 має заборгованість 848 124,07 грн, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 411 936,73 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 436 187,34 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 486 266,27 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 266 704,00 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 219 562,27 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що з врахуванням виникнення у кредитора права на звернення до суду по кожному черговому платежу, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості з 2010 по травень 2012 року. Водночас суму основної заборгованості та відсотків по кредиту за період з травня 2012 року по травень 2015 року належить стягнути з відповідача, оскільки позовна давність по цій заборгованості не спливла.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У жовтні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він просив касаційну скаргу задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що суди невірно застосували до правовідносин, що склалися між сторонами, норми статей 261, 257, 1050 ЦК України, оскільки правові наслідки пропуску позовної давності мають бути застосовані до всієї суми заборгованості по кредиту: як тіла, так і відсотків, а не до її частини.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року на адресу суду від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшло заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи № 369/5400/15-ц із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року зупинено виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року до закінчення касаційного провадження.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 18 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення.

Судами встановлено, що 23 серпня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/386 (далі - договір).

У пункті 1.1 договору визначено, що позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором, зі сплатою 14,50 %.

Підпунктом 1.1.2. договору визначено, що погашення кредиту здійснюється відповідно до встановленого графіку, з кінцевим терміном погашення заборгованості до серпня 2017 року.

29 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до договору кредиту, згідно якого сторони дійшли взаємної згоди щодо внесення змін до умов кредитування, а саме: в частині зміни процентної ставки, яка з 17 червня 2008 року становить 18% річних.

ОСОБА_2 порушив графік погашення заборгованості за кредитним договором, визначений підпунктом 1.1.2. договору, не здійснив погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками з 2010 року, а станом на 14 травня 2015 року заборгованість становить 848 124,07 грн, яка складається з боргу заборгованості по кредиту у розмірі 411 936,73 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 436 187,34 грн.

Згідно розрахунку заборгованості останні платежі по тілу кредиту ОСОБА_2 здійснювалось 15 травня 2009 року, а по відсотках - 31 березня 2010 року. Розрахунок заборгованості включає заборгованість за весь період прострочення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з підпунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Сторони у кредитному договорі від 23 серпня 2007 року обумовили строк кредитування до 22 серпня 2017 року. Крім того, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Суди встановили, що останній платіж по тілу кредиту за договором про надання відновлювальної кредитної лінії ОСОБА_2 здійснив 15 травня 2009 року, а по відсотках - 31 березня 2010 року, тому відповідно до положень пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів після припинення сплати коштів за тілом кредиту, тобто з 13 серпня 2009 року, а з 14 серпня 2009 року для позивача почала свій перебіг трирічна позовна давність (статті 257, 261 ЦК України), яка відповідно до правил статей 253-254 цього Кодексу спливла для вимог про сплату коштів за тілом кредиту 14 серпня 2012 року, а для сплати відсотків - 31 березня 2013 року, оскільки частковим погашенням відсотків 31 березня 2010 року позовна давність перервалась і почала свій перебіг спочатку (частина перша статті 264 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки до дня звернення ПАТ «Укрсоцбанк» із зазначеним позовом (21 травня 2015 року) позовна давність, про застосування якої представником відповідача подано відповідну заяву (а. с. 41-42), спливла, у позові належить відмовити.

Отже, висновки судів попередніх інстанцій про те, що з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в частині, що виникла і не сплачена, починаючи з травня 2012 року і по травень 2015 року, оскільки позовна давність на суму основної заборгованості та відсотків по кредиту за цей період не минула, є неправильними і не відповідають вищезазначеним нормам права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами першої і апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, ці судові рішення відповідно до статті 412 ЦПК України належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні.

Оскільки оскаржені судові рішення скасовані під час касаційного провадження, то відповідно до статті 436 ЦПК України, виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року поновленню не підлягає.

Щодо відшкодування судових витрат

За результатами розгляду касаційної скарги відповідача ОСОБА_2 у позові ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено, тому сплачені відповідачем при поданні апеляційної та касаційної скарг 4 019,04 грн та 4 384,80 грн, відповідно, суми судового збору за правилами статті 141 ЦПК України мають бути відшкодовані йому повністю позивачем.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 486 266,27 грн, яка складається з: боргу заборгованості по кредиту у розмірі 266 704,00 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 219 562,27 грн, та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 486 266,27 грн, яка складається з: боргу заборгованості по кредиту у розмірі 266 704,00 грн, заборгованості по відсотках у розмірі 219 562,27 грн, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 4 019,04 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги, та 4 384,80 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішенняКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року в скасованій частині та ухвала Апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2017 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук