ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/251/19 Номер провадження 22-ц/814/2433/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Триголова В.М., Карпушина Г.Л.,

ва участю секретаря : Філоненко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 липня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Попова М.С., із складанням повного тексту рішення 11 липня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що відповідач 21 березня 2012 року отримала від позивача в борг гроші в сумі 150 000,00 грн., що на день складання розписки було еквівалентно 18 703,00 доларів США, з умовою їх повернення на вимогу позивача. Проте, на вимогу від 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 , борг не повернула.

В зв`язку з чим, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 , на його користь борг за договором позики від 21 березня 2012 року в сумі 515 753 гривні 92 коп., що еквівалентно 18 703,00 доларам США за курсом Національного банку України, станом на 22.12.2018 року (27.576 за 1 долар США), та стягнути судові витрати.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 борг за договором позики від 21 березня 2012 року в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок та понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 85 копійок, а всього стягнуто 151 499 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 85 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом боргової розписки відповідач отримала гроші в національній валюті в сумі 150 000,00 грн., і зобов`язалась повернути вказані кошти, а не еквівалент в іноземній валюті на час укладення договору.

З вказаними рішенням, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, в частині оскарження, скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму богу 515 753, 92 грн., що еквівалентно 18 703,00 доларам США за курсом НБУ 27.576 за 1 долар США, станом 22.12.2018 р.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зобов`язанні, відповідно до розписки сторони визначили грошовий еквівалент боргу в іноземній валюті, у зв`язку з чим, сума боргу підлягає сплаті у гривнях, але має визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день пред`явлення вимоги до боржника.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2012 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 , в борг грошові кошти в сумі 150 00,00 грн., що на час складання розписки еквівалентно 18 703,00 доларам США, та зобов`язалася повернути їх на вимогу позивача. (а.с. 25)

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 направив поштовим відправленням відповідачу лист-вимогу про повернення коштів в сумі 515 753,92 грн., виходячи з курсу НБУ 27,576 грн. за 1 долар США станом на 22 грудня 2018 року.( а.с. 7, 8)

Встановлено, що на день ухвалення оскаржуваного судового рішення борг ОСОБА_2 не повернула.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції входив з того, що відповідач фактично отримала у борг суму у розмірі 150 000,00 грн. та зобов`язалася цю ж суму повернути.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною-вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що якщо сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, то у такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим, для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З розписки наданої позивачем встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення суми боргу в розмірі 150 000,00 в національній валюті гривні.

Враховуючи вимоги статті 533 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що сума стягнення боргу має бути обчислена за курсом долара США до гривні, встановленому Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто станом на 07 листопада 2019 року.

Згідно інформації наявної на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на день розгляду справи, тобто 07.11.2019 року, еквівалент долара США до гривні складає 24,6576, тому сума боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 становитиме 461 171 грн 09 коп. (18 703,00х 24,6576).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням викладеного рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При розподілі судових витрат, апеляційний суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов з ціною 515 753, 92 грн. задоволено на суму 461 171,09 грн., тобто на 89,57 %. За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4 611,72 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 6 917,57 грн за подання апеляційної скарги, а всього 11 529 гривень 29 копійок понесених судових витрат .

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 п. 2 ст. 374, ч. 1 п. 3, 4 ст. 376, 381, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 09 липня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , борг за договором позики від 21 березня 2012 року в розмірі 461 171 гривень 09 копійок та понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 11 529 гривень 29 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: В.М. Триголов

Г.Л. Карпушин