Справа № 349/496/19
Провадження № 2/344/2923/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.,

секретаря Кріцак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення 50 000,00 грн. моральної шкоди, 2 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги та 768,40 грн. - судового збору

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення 50 000,00 грн. моральної шкоди, 2 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги та 768,40 грн. - судового збору, мотивуючи тим, що 21.02.2018 року звернулася із заявою до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 349/457/17, виданого 28.09.2017 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області. У даній заяві просила винести постанову про залучення відповідного експерта у даному виконавчому провадженні, згідно ч.1 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», а також вжити заходів для повного і реального виконання судового рішення. Постановою державного виконавця від 01.03.2018 року відкрито виконавче провадження № 55896483 та зобов`язано Галицьке об`єднане УПФ України Івано-Франківської області включити до розрахунку для обчислення пенсії ОСОБА_1 інші виплати за грудень 2016 року згідно довідки Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 23.01.2017 року № 8/01-12, зарахувавши грудень 2016 року як повний місяць. Дана постанова не оскаржувалася ні в адміністративному ні в судовому порядку та відповідно не скасована. 05.06.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про винесення постанови про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначила вимогу виконати рішення протягом 10-ти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.382 КК України. Про прийняте рішення повідомити її у встановлений законом термін.

23.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про повідомлення її про хід виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні № 55896483, а також розглянути заяву від 05.06.2018 року прийняти рішення та повідомити її письмово. На вищенаведені заяви державним виконавцем проігноровано повністю і жодних відповідей позивачу надано не було. Тому вважає, що відповідачем порушені її законні права внаслідок бездіяльності, у зв`язку із чим має право на відшкодування моральної шкоди. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ Боберського Р.П. моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., витрати понесені нею на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. та 768 грн. судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав суду заперечення на позов в якому просив у задоволенні позову відмовити (а.с.36-38).

Представник третьої особи у судове не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження».

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

28.09.2017 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист про зобов`язання Галицького об`єднаного УПФ України Івано-Франківської області включити до розрахунку для обчислення пенсії ОСОБА_1 інші виплати за грудень 2016 року згідно з довідкою архівного відділу Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 23.01.2017 року № 8/01-12, зарахувавши грудень 2016 року як повний місяць (а.с.14).

21.02.2018 року позивачка звернулася із заявою до начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 349/457/17, виданого 28.09.2017 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області. У даній заяві просила винести постанову про залучення відповідного експерта у даному виконавчому провадженні, згідно ч.1 ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження», а також вжити заходів для повного і реального виконання судового рішення (а.с.11).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Боберського Р.П від 01.03.2018 року відкрито виконавче провадження № 55896483 з виконання виконавчого листа № 349/457/17, виданого 28.09.2017 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області (а.с.16).

05.06.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про винесення постанови про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначила вимогу виконати рішення протягом 10-ти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.382 КК України. Про прийняте рішення повідомити її у встановлений законом термін (а.с.7).

23.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про повідомлення її про хід виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні № 55896483, а також розглянути заяву від 05.06.2018 року прийняти рішення та повідомити її письмово (а.с.17-18).

29.12.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Боберським Р.П . винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.39).

Листом від 16.03.2018 року № 1396/06 повідомлено начальника відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області та старшого державного виконавця Боберського Р.П. Іванило ОСОБА_2 .В. проведено перерахунок пенсії про що її також додатково повідомлено листом від 25.06.2017 року (а.с.40-41,43-44).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ГТУЮ в Івано-Франківській області про скасування постанови державного виконавця від 29.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження позов задоволено частково. Скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Боберського Р.П. від 29.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження (а.с.56-60).

Ухвалою Восьмого апеляційного суду від 11.09.2019 року апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2019 року повернуто скаржнику (а.с.61).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальними положеннями моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України).

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку моральна шкода позивачці була завдана шляхом тривалого невиконання судового рішення.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України з подальшими змінами від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із тривалим невиконанням судового рішення, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги усталену практику з цього питання (рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v.Ukraine), заява №40450/ НОМЕР_1 , пп.56-58 та 66-70), суд вважає, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що було порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективних засобів юридичного захисту, за допомогою яких вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким не виконанням.

Беручи до уваги рішення по суті (рішення від 26.07.2012 року у справі «Харук та інші проти України» (Kharuk and Others v.Ukraine Комітет, заява №703/05 та 115 інших заяв, п.25), суд вважає доцільним та справедливим присудити 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику у заявах, що стосується невиконання рішень тривалістю більше трьох років.

Однак, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, та часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених нею моральних страждань, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 20 000 грн.

Між позивачем та адвокатом Окуневич М.В. 06.03.2019 року укладено договір про надання правничої допомоги № 16/19 (а.с. 20-21).

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 046000 від 06.03.2019 позивачем сплачено адвокату винагороду в сумі 1000,00 гривень (а.с.27).

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 768,40 грн., та витрати пов`язані з правничою допомогою в сумі 1000 гривень.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення 50 000,00 грн. моральної шкоди, 2 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги та 768,40 грн. - судового збору - задовольнити частково.

Стягнути із старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Боберського Р.П в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, 1000 (одну тисячу) гривень витрат за надання правової допомоги та судовий збір в розмірі 768,40 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Довідка: повний текст рішення складено 07.11.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.