КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/5050/15-ц

номер провадження: 22-ц/824/13278/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року у складі судді Белоконної І.В., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №40.29-48/387, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 606 000 грн 00 коп. зі сплатою 13,25 % річних на строк до 22 серпня 2032 року. Позивач виконав в повному обсязі відповідне зобов`язання за вказаним договором кредиту, а саме, видав відповідачу кредит у сумі 606 000 грн 00 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором кредиту від 23 серпня 2007 року станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 940 960 грн 66 коп., з яких: 557 500 грн 65 коп. - заборгованість за кредитом; 261 823 грн 98 коп. - заборгованість за відсотками; 9 841 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092 грн 43 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193 грн 16 коп. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509 грн 31 коп. - розмір інфляційних витрат за відсотками.

З урахуванням наведеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договоромкредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року у розмірі 940 960 грн 66 коп.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2007 року в сумі 940 960 грн 66 коп., з яких: 557 500 грн 65 коп. - заборгованість за кредитом; 261 823 грн 98 коп. - заборгованість за відсотками; 9 841 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092 грн 43 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193 грн 16 коп. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509 грн 31 коп. - розмір інфляційних витрат за відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року скасовано. Позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення (а.с.159-161, т.1).

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року скасовано постанову апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року, направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційний суд, розглядаючи питання пропуску строку позовної давності, надав оцінку виписці з особового рахунку відповідача про рух коштів закредитним договором від 23 серпня 2007 року та розрахунку заборгованості по цьому кредитному договору, який помилково був доданий позивачем до іншого позову позивача до відповідача. Отже, ці документи були прийняті апеляційним судом як докази у справі. В зв`язку з цим апеляційний суд, скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції, мав дослідити ці докази з точку зору підтвердження ними позовних вимог позивача, оскільки застосування спливу строку позовної давності, здійснене апеляційним судом, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, яка може бути застосована лише у разі попереднього встановлення наявності порушеного права позивача та підстав для задоволення його позовних вимог.

Також Верховний Суд у своїй постанові зазначив, що суд апеляційної інстанції, досліджуючи питання пропуску строку позовної давності у справі, безпідставно не надав належної оцінки платежам відповідача, які здійснювались після 14 жовтня 2009 року, оскільки такі платежі можуть бути підставами для встановлення факту переривання перебігу строку позовної давності. Отже, апеляційний суд не дослідив належним чином докази у справі та помилково встановив обставини справи, зокрема, щодо поважних причин неподання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності через неналежне повідомлення її судом першої інстанції про розгляд справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовним вимог ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановив рішення на припущеннях, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про надання кредиту за вказаним договором, докази про наявність у відповідача заборгованості за цим кредитним договором, про відсутність вимоги банку про дострокове повернення всієї суми кредиту. Наявний у справі розрахунок заборгованості не стосується договору кредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року, оскільки складений банком відносно іншого кредитного договору, а тому не може бути доказом на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того вказувала, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому просила застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності (а.с.97-100, т.1).

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та не підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. До відзиву ПАТ «Укрсоцбанк» надало виписку з особового рахунку відповідача про рух коштів за договором кредиту (а.с.119-138, т.1).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч.1 ст.417 ЦПК України), колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту від 23 серпня 2007 року на умовах, вказаних позивачем. Позивач виконав своє зобов`язання та передав відповідачу кредитні кошти в сумі 606 000 грн 00 коп. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 940 960 грн 66 коп. з яких: 557 500 грн 65 коп. - заборгованість за кредитом; 261 823 грн 98 коп. - заборгованість за відсотками; 9 841 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092 грн 43 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193 грн 16 коп. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509 грн 31 коп. - розмір інфляційних витрат за відсотками. При цьому суд першої інстанції зазначив, що вказаний розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданим ПАТ «Укрсоцбанк» до позовної заяви

Однак повністю з цими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №40.29-48/387, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 606 000 грн 00 коп. зі сплатою 13,25 % річних на строк до 22 серпня 2032 року (а.с.23-26, т.1).

Позивач виконав своє зобов`язання відповідно до умов договору кредиту та передав відповідачу кредитні кошти в сумі 606 000 грн 00 коп.

За змістом ст.10 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 64 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Зі змісту позову вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором кредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року, яка утворилась станом на 27 березня 2015 року у розмірі 940 960 грн 66 коп.

На підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» додало до позовної заяви відповідний розрахунок (а.с.12-19, т.1).

Однак, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що він складений позивачем щодо заборгованості відповідача за кредитним договором №013ВІ від 28 вересня 2011 року, який укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Згідно вказаного розрахунку заборгованість відповідача утворилась станом на 01 квітня 2015 року та становить у загальному розмірі 157 148 грн 59 коп.

Такими чином, колегія суддів приходить до висновку, що наданий ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року у розмірі 940 960 грн 66 коп.

Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача за вказаним договоромкредиту від 23 серпня 2007 року у розмірі 940 960 грн 66 коп. позивач суду не надав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення ст.ст.212 - 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, наведеного вище не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем доведено заборгованість відповідача за договором кредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року у розмірі 940 960 грн 66 коп.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №40.29-48/387, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 606 000 грн 00 коп. зі сплатою 13,25 % річних на строк до 22 серпня 2032 року.

Обставини отримання ОСОБА_1 грошових коштів за вказаним договором кредиту № 40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року, а також здійснення нею платежів по відкритому за цим договором рахунку № НОМЕР_1 , підтверджується наданою позивачем до відзиву на апеляційну скаргу випискою з особового рахунку відповідача про рух коштів за вказаними вище договором кредиту (а.с.121-138, т.1).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду доказів надання відповідачу кредиту за вказаним договором кредиту, є необгрунтованими з наведених вище підстав.

Відповідно до п.2.4.1 договору кредиту сплата процентів за користування кредитом здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Подільському відділенні Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» до 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані такі проценти, а також в день погашення заборгованості за кредитом в повній сумі. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з п.2.4 цього договору у попередній робочий день.

Відповідно до п.3.3.6 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти в розмірі, визначеному п. 2.4.1 цього договору.

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої пунктом 4.2 цього договору, від суми простроченого платежу (п.п. 1.1 та 2.4 кредитного договору).

З наданого представником відповідача апеляційному суду копії розрахунку заборгованості за договором кредиту № 40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором кредиту станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 940 960 грн 66 коп., а саме: 557 500 грн 65 коп. - заборгованість за кредитом; 261 823 грн 98 коп. - заборгованість за відсотками; 9 841 грн 13 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 49 092 грн 43 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 10 193 грн 16 коп. - розмір інфляційних витрат за кредитом; 52 509 грн 31 коп. - розмір інфляційних витрат за відсотками (146-154, т.1).

Отже, враховуючи, що наданий представником відповідача апеляційному суду розрахунок заборгованості складений позивачем відповідно до умов договору кредиту № 40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року та відповідає нормам чинного законодавства, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 27 березня 2015 року утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року у розмірі 940 960 грн 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 557 500 грн 65 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 261 823 грн 98 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 841 грн 13 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 49 092 грн 43 коп., інфляційні втрати за кредитом у розмірі 10 193 грн 16 коп., інфляційні втрати за відсотками у розмірі 52 509 грн 31 коп.

Апеляційний суд не приймає до уваги клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Пушка С.В. про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, заявлене до апеляційного суду, з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, у випадку неподання ним такої заяви у суді першої інстанції, є встановлення неналежного повідомлення відповідача судом першої інстанції про час і місце розгляду справи.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року у даній справі встановлено, що відповідно до матеріалів справи суд першої інстанції звертався до компетентного органу з метою встановлення адреси відповідача, але офіційною відповіддю компетентного органу був повідомлений про те, що така адреса відсутня. В зв`язку з цим, на виконання вимог ч.9 ст.74 ЦПК України 2004 року суд першої інстанції здійснював повідомлення відповідача про судові засідання через пресу (Урядовий Кур`єр), зокрема, про останнє судове засідання, призначене на 15 жовтня 2015 року. Також в матеріалах справи містяться докази того, що син ОСОБА_1 отримував судову повістку від 26 червня 2015 року про виклик до суду першої інстанції, що відповідає ч.3 ст. 76 ЦПК України 2004 року. Після цього відповідач не надавала суду відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України 2004 року повідомлення про зміну своєї адреси, чим порушила вимоги цієї статті ЦПК України 2004 року.

Таким чином судом встановлено, що відповідач була неналежним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Скасовуючи постанову апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2018 року у даній справі, Верховний Суд у своїй постанові від 13 березня 2019 року зазначив, що апеляційний суд не дослідив належним чином докази у справі та помилково встановив обставини справи, зокрема, щодо поважних причин неподання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності через неналежне повідомлення її судом першої інстанції про розгляд справи.

За таких обставин, клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пушка С.В. про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, подане під час апеляційного розгляду справи, не приймається до уваги апеляційним судом.

З огляду на викладене, заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову «Укрсоцбанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заява ПАТ «Укрсоцбанк» сплатило судовий збір у розмірі 3 654 грн 00 коп. (а.с.28, т.1). Також за подання касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» сплатило судовий збір у розмірі 7 308 грн 00 коп. (а.с.179, т.1).

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення та позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольняє частково, тому з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 962 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () заборгованість за кредитним договором №40.29-48/387 від 23 серпня 2007 року у розмірі 940 960 (дев`ятсот сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 557 500 грн 65 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 261 823 грн 98 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 9 841 грн 13 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 49 092 грн 43 коп., інфляційні втрати за кредитом у розмірі 10 193 грн 16 коп., інфляційні втрати за відсотками у розмірі 52 509 грн 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () судовий збір у розмірі 10 962 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді