АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Чернівці

справа № 725/3095/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_5

відповідач Чернівецька міська рада

апеляційна скарга Чернівецької міської ради на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 3 вересня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Вольська-Тонієвич О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2019 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом.

Позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 43 рішення Чернівецької міської ради від 16 квітня 2018 року №1216 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність земельних ділянок, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визнання їх такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» про надання дозволу ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0366 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Позивач посилалася на те, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням Чернівецька міська рада фактично здійснила поділ земельної ділянки між двома співвласниками вищевказаного житлового будинку без доведення до відома та без отримання згоди співвласника ОСОБА_5

Чинним законодавством не передбачено можливість визначення в натурі та приватизації земельної ділянки під частиною будинку, яка перебуває у спільній сумісній власності, без згоди співвласника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 3 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 43 рішення Чернівецької міської ради від 16 квітня 2018 року №1216 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність земельних ділянок, надання дозволів на складання та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, визнання їх такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань» про надання дозволу ОСОБА_4 на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , орієнтованою площею 0,0366 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Задовольняючи позовну вимогу про скасування рішення Чернівецької міської ради, суд посилався на те, що оскаржуваним рішенням фактично було здійснено поділ земельної ділянки між двома співвласниками житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а саме між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , незважаючи на те, що згоди щодо визначення часток земельної ділянки, виділу їх в натурі, погодження меж земельної ділянки між співвласниками не було досягнуто.

На вказані порушення вказав й Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради у листі-відповіді на звернення ОСОБА_5 .

Відмовляючи в стягненні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належного доказу (платіжного доручення на безготівкове перерахування судового збору чи банківської квитанції про прийняття платежу готівкою) щодо підтвердження понесених нею таких судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Чернівецька міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги відсоткове співвідношення права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , вважає, що у відповідності до статті 120 ЗК України до ОСОБА_4 перейшло право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0366 га, яка знаходиться за вказаною адресою.

Перехід права користування на земельну ділянку відбувається не автоматично внаслідок переходу права власності на будівлю, розташовану на цій земельній ділянці, а вимагає відповідного оформлення.

З огляду на те, що ОСОБА_4 у відповідності до частин 1, 2 статті 118 ЗК України було надано технічні матеріали та документи, які підтверджують розмір спірної земельної ділянки, підстав для відмови у задоволенні його заяви про розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки відповідачем не вбачалося.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу Чернівецької міської ради.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Посилається на те, що законодавством не передбачено можливість визначення в натурі та приватизації земельної ділянки під частиною будинку.

У ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , як у співвласників житлового будинку, первинно може виникнути тільки спільна сумісна власність на земельну ділянку.

Спірна земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 , не приватизована та перебуває у комунальній власності.

Оскаржуване рішення було прийняте з порушенням Регламенту роботи Чернівецької міської ради VII скликання від 2 лютого 2016 роботу № 105, законів України, нормативно-правових актів.

Окрім того, вказане рішення Чернівецькою міською радою було прийнято за відсутності належних документів.

З матеріалів справи вбачається про відсутність земельної ділянки площею 0,0366 га та про встановлення меж такої земельної ділянки.

Житловий будинок перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а тому реалізувати своє право на приватизацію спірної земельної ділянки співвласники можуть лише спільно.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_5 є власником 58/100 ідеальних часток житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2005 року, що підтверджується копією вказаного договору купівлі продажу та витягом Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 3 жовтня 2005 року № 8520226 (а.с.12,14).

Власником іншої 42/100 частин вказаного будинку є ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 серпня 2005 року № 654/14(а.с.15).

Житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,06 га, яка була відведена під індивідуальне житлове будівництво ОСОБА_6 на підставі рішення Чернівецької міської ради від 08 жовтня 1956 року № 377/19 (а.с.16,17).

Рішенням Чернівецької міської ради від 22 серпня 2006 року № 98 ОСОБА_5 відмовлено у передачі у спільну сумісну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю згоди ОСОБА_4 (а.с.19).

В січні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин із заявою, в якій просив вирішити питання про поділ вищевказаної земельної ділянки (а.с.31).

Згідно пункту 43 рішення Чернівецької міської ради від 16 квітня 2018 року №1216 ОСОБА_4 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0366 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.11).

Департамент містобудівельного комплексу та земельних відносин у листі-відповіді від 12 червня 2018 року № Т-3434/0-04/01 на звернення ОСОБА_5 зазначив, що Управлінням на розгляд пленарного засідання міської ради був підготовлений проект рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні його звернення щодо поділу земельної ділянки? розташованої за адресою АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку із тим, що це суперечить приписам статей 79-1, 89 ЗК України (а.с.27).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу Чернівецької міської ради слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 86 ЗК України земельна ділянка може перебувати у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників цієї власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників (спільна сумісна власність). Зазначена земельно-правова норма пов`язує спільну власність із визначеністю або невизначеністю частки.

Право спільної власності на землю, як і інші види права земельної власності, посвідчується державним актом, що передбачено частиною 4 статті 86 ЗК України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників житлового будинку.

Відповідно до частини 4 статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Частиною 1 статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями статті 123 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частиною 6 статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував наступного.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) інших учасників справи, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (пункти 2 і 3 частини другої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина 2 статті 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Отже, наведеними нормами процесуального закону визначено, що вирішення питання щодо заміни належного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідача здійснюється лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 зазначила відповідачем лише Чернівецьку міську раду, а третьою особою - ОСОБА_4 .

Позивач не заявляла клопотання про залучення ОСОБА_4 до участі у справі в якості співвідповідача.

Згідно зі статтею 175 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та не визначився правильно зі складом осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, спір про визнання протиправним та скасування рішення Чернівецької міської ради виник у зв`язку з тим, що третій особі ОСОБА_4 була надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка належить до прибудинкової території житлового будинку, який належить на праві спільної часткової власності, окрім ОСОБА_4 , також позивачу ОСОБА_5

Тобто зміст і характер відносин між учасниками справи засвідчують, що спір у вказаній справі виник також між позивачем та третьою особою ОСОБА_4 з приводу порушення останнім права позивача на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Проте відповідачем до участі у справі залучено лише орган місцевого самоврядування, яким оспорюване рішення прийнято, і не залучено в якості співвідповідача особу, якої це рішення безпосередньо стосується. Між тим, вимоги про визнання недійсним і скасування такого рішення прямо впливають на права та інтереси ОСОБА_4 , щодо якого видано це рішення.

Позивач помилково залучив до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 , оскільки у відповідності до положень статті 53 ЦПК України суд не вправі вирішувати питання про права та обов`язки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Враховуючи те, що процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вирішив питання про права третьої особи ОСОБА_4 , чим порушив норми процесуального права, які є підставою для скасування цього судового рішення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не робить висновку про обґрунтованість та доведеність позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за наявності всіх відповідачів у справі.

Разом з тим, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом до всіх належних відповідачів, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові.

З платіжного доручення від 11 вересня 2019 року № 1560 вбачається, що Чернівецька міська рада за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 1152 гривні 60 копійок (а.с.140).

Отже, з ОСОБА_5 на користь Чернівецької міської ради слід стягнути 1152 гривні 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 3 вересня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_5 до Чернівецької міської ради про скасування рішення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Чернівецької міської ради 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 8 листопада 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна