ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року м. Київ

справа № 754/13559/18

провадження № 22-ц/824/10001/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Інститут загальної та неорганічної хімії імені В.І. Вернадського Національної академії наук України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року у складі судді Грегуль О.В., повний текст складений 23.05.2019 року,

встановив:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інституту загальної та неорганічної хімії імені В.І. Вернадського Національної академії наук України про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 20 грудня 2016 року по 05 вересня 2018 року позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем. З 16 січня 2016 року ОСОБА_1 було переведено на посаду заступника директора з загальних питань, що підтверджується записом у трудовій книжці. Але, 05 вересня 2018 року позивача було звільнено в зв`язку зі скороченням штату, згідно наказу № 154 к/тр від 05 вересня 2018.

Позивач вважає, що звільнення було здійснено з порушенням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 26 березня 2019 року, просив визнати незаконним звільнення та поновити його на посаді заступника директора з загальних питань; стягнути з відповідача на свою користьсередній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 53 690 грн. 30 коп., а також моральну шкоду в розмірі 9 699 грн. 74 коп.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у справі відсутні документи, що свідчили б про наміри відповідача не тільки скоротити штатні посади, а й скоротити чисельність працівників. Суд не з`ясував яким чином відповідач визначив, що саме позивача треба звільнити, адже однакові функціональні обов`язки мають посада головного інженера та посада заступника з загальних питань, при цьому, скорочення посади не передбачає звільнення працівника. Суд не з`ясував належним чином, чи користувався позивач переважним правом щодо залишення на роботі, та які посади були вакантні і чи можна було перевести на них відповідача. Також ОСОБА_1 вважає, що при вирішенні питання щодо моральної шкоди, суд не з`ясував чи було порушення його прав у сфері трудових відносин та які дії чи бездіяльність роботодавця призвели до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Інституту загальної та неорганічної хімії імені В.І. Вернадського НАН України зазначає про те, що звільнення з роботи позивача здійснено на законних підставах, з дотриманням встановленого порядку звільнення. Так, 22 червня 2018 року позивача було попереджено про звільнення з 01 вересня 2018 року у разі відмови від переведення на іншу роботу за наявними вакантними посадами та запропоновано вакантні посади в Інституті. Однак, позивачем відповідь не надана протягом всього періоду роботи аж до дня фактичного звільнення.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача просив відмовити у задоволенні скарги з підстав, зазначених у відзиві.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з'явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що звільнення позивача відбулося без порушень трудового законодавства, внаслідок скорочення посади яку займав позивач, він був завчасно повідомлений, крім того на виконання вимог ст.49-2 КЗпП України йому було запропоновано вакантні посади, на що позивач своєї згоди не дав.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Згідно із ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді заступника директора з загальних питань з 15.02.2017 року (т.1 а.с.7).

17.05.2018 року адміністрація відповідача звернулась до профспілки відповідача з поданням про надання згоди на скорочення посади, яку займав позивач.

Профспілка відповідача надала згоду на скорочення посади, яку займав позивач, що підтверджується витягом з протоколу № 7 засідання ПК ІХНХ НАНУ від 18.06.2018 року.

Наказом відповідача від 19.06.2018 № 88 - ОД про внесення змін до штатного розпису ІЗНХ ім. В.І. Вернадського НАН України, було виведено із штатного розпису інституту посаду заступника директора інституту із загальних питань (одна штатна посада) з 01.09.2018 року та завідувача хімічним складом (0,25 штатної посади) з 01.09.2018 року (т.1 а.с.14).

Зміни до штатного розпису Інституту були затверджені НАН України 22.06.2018 року.

Листом відповідача від 22.06.2018 року, позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення та запропоновано вакантні посади, зокрема начальника господарського відділу, електромонтера 6р. ВКР, ОВР, слюсаря-сантехніка 6р. ВКР, ОВР, токаря 6р. ВКР, ОВР (т.1 а.с.15).

Розпорядженням президії НАН України № 393 від 17.07.2018 року затверджено звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату.

Наказом відповідача від 05.09.2018 року № 154 к/тр позивача звільнено з роботи в зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с.16-17).

Таким чином, дійшовши висновку про те, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про неповне з`ясування обставин справи судом, оскільки вони спростовуються наведеними вище матеріалами справи, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :