Справа № 463/3214/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/3020/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 А. ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся із заявою про перегляд судового наказу про стягнення аліментів на користь заявника, ОСОБА_5 , на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 8 червня 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти слід стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

В обгрунтування заяви зазначає, що він, проживає з дружиною та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває на праві користування, як службова, і він є основним наймачем. Вказує, що діти знаходяться на його утриманні і він бере активну участь у їх вихованні, забезпечує одягом, житлом, харчуванням, предметами побуту, здійснює контроль за їх навчальними та пізнавальними процесами. Вважає, що немає підстав для стягнення з нього аліментів, оскільки діти проживають разом з ним, знаходяться на його утриманні, а тому просив поновити строк для подачі заяви на оскарження судового наказу та скасувати судовий наказ.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4 , вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що він разом з дружиною та дітьми проживає у квартирі, яка перебуває на праві користування, як службова і він є основним наймачем, а діти знаходяться на його повному утриманні і він бере активну участь у їх вихованні, забезпечує їх житлом, одягом, харчуванням, предметами побуту тощо. Здійснює контроль за їх навчальними та пізнавальними процесами. Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ним було представлено докази того, що ним понесенні витрати по утриманню дітей, про те суд першої інстанції не взяв їх до уваги. Враховуючи наведене, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою скасувати судовий наказ.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_4 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не є підставною та обґрунтованою, оскільки під час видачі судового наказу, враховуючи особливий порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, суддею було досліджено, що діти проживають разом із заявником. Факт спільного проживання боржника разом із заявником і дітьми не свідчить про виконання батьком обов`язку про матеріальне утримання дітей. Заявник в судовому засіданні ствердила, що боржник ухиляється від утримання дітей, а боржник в свою чергу цю обставину заперечив, проте будь-яких доказів протилежного не представив.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини справа «Желтяков проти України» (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia)).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, а саме: за наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частина 8 ст. 170 ЦПК України визначає, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно із п. 4 вказаної Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Пункт 7 даної Постанови визначає, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області, наданими суду першої інстанції 14.06.2018 року, ОСОБА_8 зареєстрована у АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 був зареєстрований у АДРЕСА_1 , 06.09.2014 року знятий з реєстрації в м. Київ.

В заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей заявник ОСОБА_8 зазначила місце проживання бражника АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції встановив, що на час винесення судового наказу боржник ОСОБА_4 проживав разом з дітьми та заявником в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджено в судовому засіданні учасниками процесу.

Звернувшись із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, як на нововиявлену обставину заявник посилався на те, що на день винесення судового наказу 25.07.2018 року він проживав разом з дітьми, що з врахуванням положень ч.3 ст. 180 СК України, виключає можливість стягнення з нього аліментів.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для перегляду судового наказу від 25.07.2018 року за нововиявленими обставинами, оскільки зазначена обставина існувала, як на час розгляду заяви про видачу судового наказу, так і під час винесення судового наказу, і про зазначену обставину заявнику було відомо.

На думку колегії суддів вірними є висновки суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість заява ОСОБА_4 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, оскільки під час видачі судового наказу, враховуючи особливий порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, суддею було досліджено, що діти проживають разом із заявником, а факт проживання боржника разом із заявником і дітьми за однією адресою не є беззаперечним доказом виконання батьком обов`язку щодо матеріального утримання дітей, з врахуванням того, що заявник в судовому засіданні ствердила, що боржник ухиляється від утримання дітей, а боржник цю обставину заперечив, не надавши належних та допустимих доказів.

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції про те, що не є доказом матеріального утримання дітей лист від 21 вересня 2018 року № 179 Львівської спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 з поглибленим вивченням німецької мови, характеристика з місця проживання та місця праці ОСОБА_4 , оскільки такі не містять інформації щодо матеріального забезпечення дітей.

Колегія враховує і те, що проживання разом з дітьми не виключає стягнення коштів на їх утримання, оскільки підставою стягнення аліментів в судовому порядку є невиконання батьківського обов`язку щодо матеріального утримання своїх дітей.

З врахуванням вищенаведеного, вірним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що із поданої ОСОБА_4 заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та долучених до неї документів, не вбачається наявності нововиявлених обставин, які б могли бути підставою для перегляду судового наказу за ново виявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.