Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 520/8532/14-ц

провадження № 61-34947св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - виконавчий комітет Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року у складі судді Пучкової І. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - виконавчий комітет Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю і приведення об`єкта до попереднього стану шляхом знесення самочинно збудованого паркану.

Позов мотивовано тим, що вона і відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 , земельна ділянка не приватизована, між співвласниками будинку укладено договір про порядок користування приміщеннями житлового будинку. Крім того, між співвласниками будинку існувала усна домовленість про не створення перешкод у користуванні приміщеннями будинку, власники не укладали договору про виділення приміщень в натурі. Домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном оформлена відповідним договором з виділенням конкретних приміщень в натурі і це, на її думку, не припинило право спільної часткової власності на майно, частки не перетворилися в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Посилаючись на те, що спірний будинок є неподільним, приватний нотаріус вчинив нікчемний правочин про поділ майна в натурі і припинення спільної часткової власності, відповідачі перешкоджають у володінні та користуванні будинком, ОСОБА_1 просила зобов`язати ОСОБА_3 надати їй ключі до дверей, які ведуть до її приміщень у житловому будинку АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні будинком; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні її приміщеннями у цьому будинку шляхом знесення самовільно встановленого металевого паркану, починаючи від стіни будинку, та не чинити перешкоди у доступі до нього.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з тим, що між сторонами припинено право спільної часткової власності на будинок, частка кожного зареєстрована як окремий, виділений у натурі об`єкт нерухомого майна, й те що, позивач має технічну можливість зробити окремий вхід до своїх приміщень, суд вважав, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що між сторонами припинено право спільної часткової власності на спірний будинок, на кожного із колишніх співвласників зареєстрована частка, як окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна, позивачка має технічну можливість відокремити вхід у належні їй приміщення будинку.

Зважаючи на те, що між сторонами, у встановленому законом порядку здійснено поділ житлового будинку у натурі, а також визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору та рішення суду, які чинні станом на час вирішення справи у суді апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції правильними вважав висновки суду першої інстанції про відмову у позові за недоведеністю вимог.

При цьому судом апеляційної інстанції було враховано, що наявний у матеріалах справи договір про поділ житлового будинку в натурі з припиненням права спільної часткової власності на житловий будинок, а також рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою станом на час розгляд справи в суд апеляційної інстанції є чинними і свідчать про поділ спірного жилого будинку в 2007 році в натурі, а з 2010 року між позивачкою і відповідачкою у судовому порядку, визначено порядок користування спірною земельною ділянкою. Разом з тим, позивачка з 2007 року після поділу будинку у натурі, не вчиняє жодних дій для обладнання входу до приміщень житлового будинку, які належать їй на праві власності, безпідставно вимагає у відповідача надати їй ключі від дверей приміщення входу, яке відповідно до договору від 20 вересня 2007 року їй не належить. Та обставина, що позивачка з 2007 року не обладнала вхід до своїх приміщень у будинку, які належать їй на праві власності, з огляду на те, що така технічна можливість існує, не є підставою для зобов`язання власника ОСОБА_3 надати позивачці доступ через приміщення, які позивачці не належать. Металевий паркан збудовано на межі земельних ділянок відповідно до порядку користування земельною ділянкою, який встановлено на підставі рішення суду від 06 жовтня 2010 року і ці обставини позивачка належними та допустимими доказами не спростувала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано із Київського районного суду м. Одеси указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, не врахували доводів про те, що відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні власністю, позбавили її єдиного існуючого проходу через коридор, замінивши замки на вхідних дверях до будинку, а також встановили паркан посередині присадибної ділянки, у зв`язку з чим їй створено перешкоди у доступі до єдиного входу у вказаний будинок до своїх приміщень. При цьому суди не взяли до уваги пояснення сторін про те, що після розподілу будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою між ними існувала усна домовленість про не перешкоджання у доступі до її житла через єдині вхідні двері. Вважаючи можливим усунення перешкод шляхом виконання рекомендацій експерта судової будівельно-технічної експертизи про технічну можливість зробити окремий вхід до своїх приміщень, суди не прийняли до уваги її посилання на те, що для здійснення такого входу необхідно отримати відповідні дозволи, які, на її думку, без землі неможливо отримати містобудівні умови для забудови земельної ділянки у третьої особи.

Відзив на касаційну скаргу на надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з договоромпро поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності ОСОБА_1 належить житловий будинок літ. «А»: 1-5/8 - кухня, 1-2/14 - житлова кімната, сарай «Г», гараж «В», теплиця «І», за № АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - житловий будинок літ. «А»: 1-6/11 - веранда, 1-4/17 -житлова кімната, ОСОБА_3 - житловий будинок літ. «А»: 1-1/6 - коридор, 1-3/9 -житлова кімната, гараж «Ж», вбиральня «Д», душ «Е».

Відповідно до пункту 3.2 цього договору право спільної часткової власності між сторонами припиняється, жодних матеріальних претензій сторони одна до одної не мають і за кожною із сторін реєструється право власності на цей будинок, як на окремий, виділений у натурі об`єкт нерухомого майна.

ОСОБА_2 набула права власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 квітня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відображене у технічному паспорті від 24 листопада 2011 року.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2010 року між сторонами встановлений порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20 вересня 2007 року ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали договір про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 7, 8).

Відповідно до договору від 20 вересня 2007 року з метою припинення спільної часткової власності співвласники домовилися провести поділ будинку в натурі таким чином: ОСОБА_2 набуває право власності у житловому будинку літера «А»: 1-6/ 11,8 кв. м - веранда, 1-4/ 17,5 кв. м - житлова, житловою площею 17,5 кв. м, загальною площею 29,3 кв. м; ОСОБА_1 набуває право власності у житловому будинку літера «А»: 1-5/ 8,5 кв. м - кухня, 1-2/ 14,7 кв. м - житлова, сарай «Г», гараж «В», теплиця «Г», житловою площею 14,7 кв. м, загальною площею 23,2 кв. м; ОСОБА_3 набуває право власності у житловому будинку літера «А»: 1-1/ 6,1 кв. м - коридор, 1-3/ 9,5 кв. м - житлова, гараж «Ж», вбиральня «Д», душ «Е» житловою площею 9,5 кв. м, загальною площею 15,6 кв. м (пункт 2.1 договору, а. с. 8).

За результатами поділу спільного майна право спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 припиняється, за кожною із сторін реєструється право власності на будинок, як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна (пункт 3.2 договору, а. с. 8, 30, 31, 41, 136).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і у користування ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , кожній, виділена земельна ділянка загальною площею 512,4 кв. м, а земельна ділянка площею 107,2 кв. м залишена у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . При цьому зазначене рішення суду є підставою для оформлення ОСОБА_2 приватизації земельної ділянки без згоди ОСОБА_1 (а. с. 36, 37).

05 жовтня 2011 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0583 га по АДРЕСА_1 (а. с. 53).

У 2014 році ОСОБА_2 здійснила реконструкцію в належній їй частині житлового будинку, що підтверджується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 03 квітня 2014 року (а. с.150 - 152).

За висновком судової будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23 листопада 2015 року № 6312 в період з 1953 року по 15 жовтня 2015 року у спірному будинку виконано лише один зовнішній дверний проріз, крім того, з технічної точки зору, можливо облаштувати окремий вхід в приміщення, які належать на праві особистої власності ОСОБА_1 (а. с. 174 - 179).

У встановленому законом порядку договір про поділ нерухомого майна в натурі та припинення спільної часткової власності житлового будинку по АДРЕСА_1 від 20 вересня 2007 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування земельною ділянкою, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 03 квітня 2014 року не скасовані й не визнані незаконними або недійсними.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном.

Відповідно до частини першої та другої статті 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом.

Зважаючи на те, що між сторонами, у встановленому законом порядку здійснено поділ житлового будинку у натурі, а також визначено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору та рішення суду, які чинні станом на час вирішення справи у суді апеляційної інстанції, суди дійшли правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю вимог.

При цьому судом апеляційної інстанції було враховано, що наявний в матеріалах справи договір про поділ житлового будинку в натурі з припиненням права спільної часткової власності на житловий будинок, а також рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою станом на час розгляд справи в суд апеляційної інстанції є чинними і свідчать про поділ спірного жилого будинку в 2007 році в натурі, а з 2010 року між позивачкою і відповідачкою у судовому порядку визначено порядок користування спірною земельною ділянкою.

Також судами враховано встановлені обставини про те, що позивачка з 2007 року після поділу будинку у натурі не вчиняє дій для обладнання входу до приміщень житлового будинку, які належать їй на праві власності, безпідставно вимагає у відповідача надати їй ключі від дверей приміщення входу з метою проходу до приміщень, які відповідно до договору від 20 вересня 2007 року, належить на праві власності ОСОБА_2 , а не позивачці. Також суди прийняли до уваги зазначені обставини про те, що позивачка з 2007 року не обладнала вхід до приміщень будинку, які належать їй на праві власності, з огляду на те, що така технічна можливість існує, тому не вбачали підстав для зобов`язання власника ОСОБА_3 надати позивачці доступ через приміщення, які позивачці не належать. Враховано і те, що металевий паркан збудовано на межі земельних ділянок, відповідно до порядку користування земельною ділянкою, який встановлено на підставі рішення суду від 06 жовтня 2010 року і ці обставини позивачка належними та допустимими доказами не спростувала.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачі створюють їй перешкоди у користуванні її власністю, позбавили її єдиного існуючого проходу через коридор, були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції, яким надана належна оцінка, та не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог та висновків судів, що у встановленому законом порядку сторонами було здійснено поділ житлового будинку у натурі, а також визначено порядок користування спірною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору та рішення суду, які чинні станом на час вирішення справи у суді апеляційної інстанції.

Інші доводи скарги зводяться до переоцінки доказів, які були предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції, яким надана належна оцінка, й висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович