Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/467/19
Провадження № 2/382/448/19
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвокатів Карповича В.Д., Петенак В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства. Свої вимоги обгрунтовував тим, що він проживав з відповідачкою однією сім"єю у її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Поступово відносини між ними погіршилися, спільне життя вони припинили, але періодично зустрічалися як чоловік та жінка та наприкінці 2016 р. на початку 2017 р. вони остаточно припинили будь-які стосунки. Він проживав у своїх батьків по АДРЕСА_2 . У червні 2017 р. йому стало відомо, що відповідачка народила сина. Не маючи сумнівів у тому, що це його дитина, він зустрівся з відповідачкою, яка запевнила його, що він є батьком дитини, та дитина народилася "семимісячна". З 25 травня 2018 р. він знову став проживати з відповідачкою однією сім"єю у квартирі останньої. 7 грудня 2018 р. він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 18 січня 2019 р. він звернувся до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання себе батьком дитини, у зв"язку з чим було видане повторне свідоцтво про народження ОСОБА_3 , та у свідоцтві про народження він вказаний батьком дитини. У лютому 2019 р. під час сварки, відповідачка повідомила йому, що батьком дитини є інший чоловік. З 26 лютого 2019 р. він залишив відповідачку та по даний час проживає окремо. 13 березня 2019 р. відповідачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису № 140 від 14 червня 2017 року, складеного Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в котрому зазначено, що ОСОБА_1 є батьком її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час з відповідачем проживають окремо, малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_1 не надає, хоча є працездатною особою, працює у ТДВ "Яготинський маслозавод", інших утриманців немає, а тому може надавати таку допомогу. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, не має на праві власності будь-якого майна. В силу ст.ст. 180-182 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповіданого віку, до досягнення дитиною повноліття. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку відмовилася, та ухвалою Яготинського районного суду від 4 листопада 2019 р. відмова прийнята судом.

Крім цього, ОСОБА_2 свої заперечення проти позову ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона познайомилася з ним 22.03.2014 року та з того часу вони почали зустрічатися і проживати разом. 15.10.2014 р. позивач розірвав їх стосунки. 25.05.2018 року вони знову стали проживати разом у квартирі АДРЕСА_3 . 7 грудня 2018 р. вони зареєстрували шлюб. 18.01.2019 року вони добровільно, за спільною згодою зареєстрували народження сина та отримали свідоцтво про народження. Вона ніколи не говорила, що батьком її сина є ОСОБА_1 , та позивач навмисно вводить суд в оману. Коли вона проживала в смт. Глеваха в гуртожитку з 9 серпня по 18 жовтня 2016 р., вона зустрічалася з іншим чоловіком, проте, він був одружений. На даний час його адреса їй не відома, та вона не бажає доводити його батьківство та стягувати з нього аліменти. В лютому 2019 року виникла сварка із-за зловживання позивача спиртними напоями. З 26 лютого 2019р. вони стали проживати окремо. Причиною розпаду сім"ї вважає втручання в їх сімейні стосунки матері ОСОБА_1 . Також вважає, що ОСОБА_1 не має права оспорювати батьківство, оскільки на момент реєстрації батьківства йому було відомо про те, що він не є батьком її сина ОСОБА_3 . Просила у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 8 квітня 2019 р. відкрито провадження у справі та ухвалою від 30 серпня 2019 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів об"єднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позовні вимоги про оспорювання батьківства, а в позові про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини просили відмовити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник підтримали позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, а у задоволенні позову про оспорювання батьківства просили відмовити.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства підлягає до задоволення, а у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

В силу ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Згідно із ч.1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно із ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» містить роз"яснення, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспоренних відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 11) вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 7 грудня 2018 року.

З копії свідоцтва про народження та копії актового запису про народження № 140, (а.с. 10, 72) вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свідоцтво видано повторно 18 січня 2019 року та батьками дитини у свідоцтві зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Актовий запис про народження дитини складений на підставі заяви матері відповідно до вимог ст. 135 СК України та 18 січня 2019 р. до актового запису були внесені зміни після подачі ОСОБА_1 заяви про визнання батьківства.

З копії заяви про визнання батьківства від 18 січня 2019 р. (а.с. 74) вбачається, що ОСОБА_1 визнав себе батьком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 підтвердила, що батьком дитини є ОСОБА_1 Будь-яких застережень стосовно того, що ОСОБА_1 під час складання такої заяви було відомо, що він не є біологічним батьком дитини, бланк та зміст заяви не містять.

З показів свідка ОСОБА_7 даних в судовому засіданні вбачається, що вона є матір"ю позивача, котрий з дитинства мав ряд захворювань, які відображалися на його розвитку. Син переніс декілька складних операцій з приводу роздвоєного піднебіння. Крім цього, останній отримав серйозну черепно-мозкову травму. Все це у деякому ступені обмежує його свідомість. Разом з тим, як матір, вона не бажала ставити його на облік до лікаря-психіатра. У 2014 р. син познайомився з відповідачкою та вони проживали разом однією сім"єю. Через деякий час відносини погіршилися, оскільки відповідачка працювала в смт. Глеваха та по декілька тижнів не приїздила додому. На деякий час вони припинили стосунки. У 2016 р. вони почали знову зустрічатися. Він залишався у неї на ніч, та такі відносини існували між сторонами приблизно до кінця 2016 року. Після чого вони знову розлучилися. Пізніше син дізнався про те, що ОСОБА_2 народила від нього дитину. Вони одружилися, син стверджував, що це його дитина, та що він бажає встановити батьківство. Після одруження невістка змінила ставлення до позивача, по декілька днів він залишався ночувати на роботі, оскільки остання забороняла повертатися додому вночі, щоб не турбувати її з дитиною. Син ходив у рваному одязі, схуд більше як на 20 кг, так як дружина йому не готувала їжу. У лютому місяці під час сварки відповідачка зізналася, що це не його дитина, та син повернувся до неї додому.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_7 , а також доповнила, що знає сім"ю позивача більше 20 років. Матір позивача була впевнена, що це її онук, оскільки він був схожий на ОСОБА_1 , дарувала йому подарунки, раділа, що син одружився, має сім"ю, а пізніше їй стало відомо, що дитину відповідачка народила від іншого чоловіка.

З показів свідка ОСОБА_11 даних в судовому засіданні вбачається, що вона є двоюрідною сестрою матері позивача та їй відомо, що протягом тривалого часу сторони періодично проживали разом, зустрічалися та припиняли на деякий час свої стосунки. Пізніше матір позивача повідомила їй, що у неї є онук. Всі були вневнені, що це дитина ОСОБА_1 . Матір позивача проявляла до внука родинні почуття, а в цьому році їм стало відомо, що відповідачка народила дитину в дійсності від іншого чоловіка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що знає сім"ю позивача з 2002 року, так як проживає по сусідству та спілкується з матір"ю позивача. Їй відомо, що сторони проживали деякий період однією сім"єю, після чого розійшлися та знову зустрічалися та проживали разом. З часом сусідка їй розповіла, що ОСОБА_2 народила від її сина дитину, та вони одружилися. Проте, відповідачка їх обманула. Після одруження остання почала погано ставитись до чоловіка, не готувала їжу, не прала та не придбавала йому одяг. ОСОБА_1 був впевнений, що син його, всі гроші віддавав дружині, навіть картка на заробітну плату знаходилася у неї. В цьому році після сварки відповідачка заявила, що народила дитину від іншого чоловіка.

З показів свідка ОСОБА_14 даних в судовому засіданні вбачається, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_2 та їй відомо, що приблизно у 2013 чи у 2014 році сторони проживали однією сім"єю, після чого припинили будь-які відносини. Деякий період ОСОБА_2 працювала у смт. Глеваха та приїхала звідти вагітною. Позивач став проживати із ОСОБА_2 , коли та вже народила дитину. ОСОБА_2 розповідала про те, що вона завагітніла від ОСОБА_16 . Вважає, що позивач знав про те, що дитина не його, оскільки почав проживати з ОСОБА_2 вже після народження її сина. Проте, особисто з позивачем на цю тему ніколи не розмовляла.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні надала показання аналогічні показам свідка ОСОБА_14 , доповнивши, що їй невідомо чи розповідала відповідачка позивачу про те, що це не його син. Особисто вона на цю тему з позивачем не розмовляла та більше підтримувала відносини з ОСОБА_2 . Вважає, що позивач не міг не знати про те, що це не його син, оскільки це було відомо всім. Крім цього, на дні народженні ОСОБА_2 родичі мали надію, що він признає себе батьком дитини.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні надала показання, що не пам"ятає обставин реєстрації батьківства позивачем. Під час реєстрації працівники РАЦС не з"ясовують, чи є в дійсності особа, яка подає заяву про визнання батьківства, батьком дитини та будь-яких правових наслідків такої реєстрації не роз"яснюють. Бланк заяви про визнання батьківства також не включає в себе таку інформацію.

Таким чином, в судовому засіданні установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_6 та відомості про батька до актового запису про народження № 140 від 14 червня 2017 року внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 7 грудня 2018 р. ОСОБА_2 одружилася із ОСОБА_1 та змінила прізвище на " ОСОБА_2 ". 18 січня 2019 року сторони подали заяву про визнання батьківства ОСОБА_1 відносно дитини відповідачки ОСОБА_6 , який був народжений ОСОБА_2 від іншого чоловіка, про що на момент реєстрації батьківства позивачу відомо не було.

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги наступне.

Відповідачка мотивує свої заперечення проти позову про оспорювання батьківства тим, що позивач не зустрічався з нею з 2014 р. по травень 2018 року, а тому не міг вважати себе батьком дитини. Разом з тим, під час своїх пояснень в судовому засіданні відповідачка зазначила, що під час їх зустрічі у травні 2018 р. вона одразу повідомила позивачу, що її син ОСОБА_3 народився не від нього. Отже, пояснення ОСОБА_2 в цій частині є сумнівними, оскільки в разі відсутності між сторонами відносин з 2014р. по червень 2018 р. повідомляти позивачу про те, що він не є батьком дитини, необхідності не було. Крім цього, суд приймає до уваги, що допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_18 дали показання суду про те, що позивач ніколи особисто не говорив їм, що він не є батьком дитини, та вони з ним на таку тему ніколи не розмовляли.

В силу ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В судовому засіданні було встановлено, що між позивачем, який записаний батьком дитини та дитиною відповідачки кровне споріднення відсутнє, так як остання визнала ті обставини, що народила дитину від іншого чоловіка, у зв"язку з чим також заперечувала проти необхідності призначення генетичної експертизи.

Одночасно під час розгляду справи суду не надано достатніх та достовірних доказів стосовно того, що позивач під час реєстрації себе батьком дитини знав, що не є її батьком.

Суд звертає увагу, що заява про визнання батьківства не має будь-яких застережень у випадку, передбаченому ч. 5 ст. 136 СК України та навпаки, має стверджувальний характер, що відповідачка підтверджує ті обставини, що позивач є батьком дитини.

Решта допитаних свідків з боку позивача в судовому засіданні зазначала, що сім"я ОСОБА_1 спочатку вважала, що відповідачка народила дитину від позивача.

Так, показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_23 є послідовними, не суперечать одне одному та не викликають сумнівів у суду.

Оцінюючи зібрані у справі докази як окремо, так і в цілому, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про оспорювання батьківства підлягає до задоволення, а в позові ОСОБА_2 про стягнення аліментів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 16,76,77,79-81,89,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 126,135,136 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства задовольнити.

Виключити запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як про батька, з актового запису № 140 від 14 червня 2017 року, складеного Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов"язати Яготинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести до актового запису про народження ОСОБА_3 відповідні зміни.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.