Справа 431/3396/19
Провадження 2/431/927/19
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Пелиха О.О.,

за участі секретаря с/з Чесалової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Старобільської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

До Старобільського районного суду Луганської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Старобільської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрована відповідач, яка вже не є власником цього будинку, проте не бажає знятися з реєстраційного обліку, що заважає позивачеві оформити субсидію. На підставі викладеного позивач просив суд визнати відповідача ОСОБА_2 , такою, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій позов підтримав та просив провести розгляд без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, заяв та клопотань від неї не надходило.

Представник відповідача - Старобільської міської ради Луганської області Літвінова Я.М. в судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала до суду заяву, в якій визнала обставини, викладені у позові, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

30 жовтня 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що згідно копії договору дарування житлового будинку, копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належить позивачеві ОСОБА_1 (а.с. 7-9).

Згідно довідки № 69 від 28.05.2019, виданої виконавчим комітетом Старобільської міської ради Луганської області, копії домової книги, за адресою: будинок АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає з травня 1993 року ОСОБА_2 (а.с.12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідача, суд зазначає наступне.

За змістом ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст. 4, 13, 19, 78, 81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. theUnitedKingdom), заява № 66746/01, п. 82).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідача в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Питання про стягнення судового збору позивачем не порушується.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 78, 81, 206, 258, 259, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 319,321,321,391,405 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Старобільської міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Старобільську міську раду Луганської області зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстраційного обліку за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення надіслати відповідачам відповідно до ст. 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суду Луганської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Пелих