ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8256/19 Справа № 201/4131/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій щодо неповідомлення про час і місце розгляду скарги від 12.03.2019р., зобов`язання розглянути скаргу відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій щодо неповідомлення про час і місце розгляду скарги від 12.03.2019р., зобов`язання розглянути скаргу відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», відшкодування моральної шкоди (а.с. 3-4).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 12.03.2019 р. він звернувся до КП «Теплоенерго» зі скаргою з приводу перерахунку оплати за опалення за період з 05.11.2018р. по 24.01.2019р. у зв`язку зі зменшенням опалювальної площі. Відповідачем надано відповідь, якою відмовлено у перерахунку плати за опалення, оскільки будинок позивача обладнаний будинковим лічильником теплової енергії, а зниження оплати за 1 кв.м опалювальної площі здійснюється лише для будинків без теплового лічильника. Позивач не погодився із такою відмовою через те, що відповідач не усунув порушення його прав як споживача, а також не запросив його на розгляд скарги всупереч вимогам ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», хоча позивач просив про це у своїй скарзі. Означеними протиправними діями позивачеві завдано моральних страждань. Він змушений був звертатися до юридичної консультації, до суду. Вартість моральної шкоди оцінює у 10 000грн.

Просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповідомлення про час і місце розгляду скарги, зобов`язати розглянути скаргу від 12.03.2019р. відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян», відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради по розгляду скарги ОСОБА_1 від 12.03.2019р. протиправними. Зобов`язано Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради розглянути скаргу ОСОБА_1 від 12.03.2019р. із його запрошенням на засідання відповідного органу, що розглядає його скаргу. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 37-38/.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права /а.с. 40/.

КП Теплоенерго скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення оскаржується відповідачами лише в частині про стягнення моральної шкоди, а тому в силу вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в іншій частині воно не перевіряється.

Судом встановлено, що 12.03.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до КП «Теплоенерго» зі скаргою (яку зареєстровано за вх. № 1085) з приводу перерахунку оплати за опалення за період з 05.11.2018р. по 24.01.2019р., в якій просив здійснити перерахунок у зв`язку зі зменшенням опалювальної площі, тобто за фактично надані послуги.

У скарзі заявник вказав, що згідно зі ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» він має право бути присутніми під час розгляду скарги, тому просив заздалегідь повідомити його про час і місце розгляду (а.с. 5).

На означену скаргу КП «Теплоенерго» надано відповідь № 964 від 20.03.2019р. за підписом директора підприємства Клименка А.В. (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач своїми діями щодо розгляду скарги без запрошення позивача спричинив йому немайнову шкоду, яка полягає у виникненні негативних для нього явищ, також недоведено факт страждань через неповідомлення його про розгляд скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України Про звернення громадян громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23,1167 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Особа, право якої було порушене, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що позивач не надав доказів прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою, та моральними стражданнями, за спричинення яких позивач вимагає відшкодування.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю її заподіяння.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наданим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про безпідставність і недоведеність позову в частині стягнення моральної шкоди та необхідність скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині, як незаконного і необґрунтованого, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України імперативно визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст. 12 ЦПК України.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Суду не надано будь-яких доказів в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не було доведено заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, а тому вони не підлягають задоволенню.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров