Справа №488/717/18
Провадження №22-ц/812/1889/19 Головуючий суду першої інстанції Чернявська Я.А.
Категорія 27 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю.,Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 вересня 2019 року, ухвалене о 15 год.40 хв. під головуванням судді Чернявської Я.А., повний текст якого складено того ж дня, за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк»), подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

10 січня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 31 грудня 2017 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 116 331,35 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 8398,42 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 107 932,93 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 116 331,35 грн., а також судовий збір у сумі 1762 грн.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 вересня 2019 року позов Банку задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у вигляді кредиту в сумі 8398,42 грн. та судовий збір у сумі 127,21 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що стягненню з відповідача підлягає виключно заборгованість за кредитом, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному

ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та довідкою про умови кредитування, які містять підписи позичальника.

Сторони погодили, що процентна ставка за договором буде становити 30% на рік.

Протягом дії договору позичальником було отримано дві кредитні карти: перша 10 січня 2011 року строком дії до 31 липня 2014 року, друга 02 липня 2014 року строком дії до 31 березня 2016 року.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим.

З моменту отримання карти відповідач користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості.

Згідно з випискою по рахунку та розрахунком заборгованості відповідач користувалася кредитними коштами, отримавши 8 398,42 грн. кредитних коштів, на які станом на 31 березня 2016 року (день закінчення договору), виходячи з 30% річних, нараховано 4033,98 грн. процентів.

Виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за кредитним договором станом до 31 березня 2016 року (день закінчення договору) у сумі 4033,98 грн.

Збільшення узгодженої процентної ставки сторони не погоджували, строк дії договору не подовжували, а тому заборгованість по сплаті процентів у вказаному Банком розмірі не може бути стягнута.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку у частині стягнення процентів є помилковим.

З урахуванням викладеного рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку на суму 4033,98 грн.

Посилання Банку на те, що він має право на стягнення відсотків, виходячи з підвищеної ним у односторонньому порядку відсоткової ставки та станом на 31 грудня 2017 року, є помилковим. Банк не довів належними доказами факту погодження підвищеної відсоткової ставки з відповідачем. Стягнення ж відсотків за межами строку дії договору є таким, що протирічить умовам договору та вимогам законодавства.

Оскільки рішення суду частково скасоване, а позов Банку задоволено на 11 %, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України рішення суду щодо розподілу судових витрат підлягає зміні. З відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 193,82 грн., а за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 290,73 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за відсотками за кредитним договором від 10 січня 2011 року у сумі 4033,98 грн.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 вересня 2019 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 193,82 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 290,73 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.