Ухвала

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 570/2601/19

провадження № 61-18328ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП43864272 від 03 липня 2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (далі - державний виконавець) у виконавчому провадженні ВП43864272 від 03 липня 2014 року.

Скарга обґрунтована тим, що 04 березня 2011 року Рівненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у справі № 2-811/11, яким стягнуто з неї на користь Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Західінкомбанк» заборгованості по кредиту.

Зазначала, що 20 травня 2019 року їй стало відомо про те, що 03 липня 2014 року за виконавчим листом, виданим на виконання вказаного рішення суду, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП43864272.

Вказувала, що державним виконавцем при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП43864272 допущено порушення вимог чинного законодавства, а саме те, що державний виконавець порушив виконавче провадження не за місцем виконання, визначеним Законом «Про виконавче провадження» та після спливу строку пред`явлення виконавчого листа.

Оскільки, про існування оскарженої постанови, а відповідно, порушення свого права, дізналась лише 20 травня 2019 року, вважала, що строк для звернення нею зі скаргою пропущений з поважних причин та підлягає поновленню судом.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд поновити строк на оскарження дій державного виконавця та постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2014 року; визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві по відкриттю виконавчого провадження ВП43864272 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП43864272 від 03 липня 2014 року по виконанню виконавчого листа № 2-811/11.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2019 року поновлено строк для подання ОСОБА_1 скарги на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задоволено.

Визнано дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві по відкриттю виконавчого провадження ВП43864272 неправомірними та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 43864272 від 03 липня 2014 року по виконанню виконавчого листа № 2-811/11.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі - ТОВ ФК) «Профкапітал» задоволено.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2019 року скасовано.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП43864272 від 03 липня 2014 року відмовлено.

У жовтні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк заявник направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Частиною п`ятою статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання, зокрема, протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що19 грудня 2011 року державним виконавцем Рівненського міського ВДВС ГТУЮ у Рівненської області було відкрито виконавче провадження № 30425342 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-811 від 01 квітня 2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованості у розмірі 472 855,61 грн.

У рамках вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 28 грудня 2011 року було накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

За інформацією УДАІ УМВС України у Рівненській області за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Зважаючи на те, що державним виконавцем місцезнаходження майна не було встановлено, ним винесено постанову про розшук майна боржника. Згідно з повідомленням МВС України Головного управління у м. Києві від 22 жовтня 2013 року № 45/2949 у м. Києві було затримано автомобіль марки «Honda Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний автомобіль зберігався на штрафмайданчику за адресою: м. Київ, вул. Леся Курбаса, 2Б, тобто в межах територіальної відповідальності ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Постановою державного виконавця від 17 червня 2014 року виконавче провадження № 30425342 закінчено у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС, а саме ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВДВС м. Києва від 03 липня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43864272 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-811/11 від 01 квітня 2011 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, повно встановивши обставини та належним чином дослідивши надані сторонами докази, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 було відомо про існування виконавчого провадження № 30425342 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-811 від 01 квітня 2011 року, під час якого було реалізоване майно останньої.

Апеляційний суд вірно зазначив, що виконавчий лист № 2-811 від 01 квітня 2011 року був пред`явлений до виконання в межах однорічного строку, як це передбачено пунктом 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та був на виконанні Рівненського міського ВДВС ГТУЮ у Рівненської області до 17 червня 2014 року. Після цього строк переривався у зв`язку з пересиланням виконавчого листа з одного ВДВС до іншого на 15 днів - до 02 липня 2014 року. Також заявником не надано доказів, що саме 20 травня 2019 року їй стало відомо про порушення її прав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про те, що державний виконавець при відкритті 03 липня 2014 року виконавчого провадження ВП43864272 діяв у межах своїх повноважень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання судового рішення, не порушуючи права боржника, тому відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 строку для подачі скарги на дії державного виконавця.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Абзацом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні ВП43864272 від 03 липня 2014 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк