22-ц/804/2827/19
266/3913/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/3913/19

Номер провадження 22-ц/804/2827/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1 Елла ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2019 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г., дата складення повного судового рішення 20 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до умов договору № б/н від 28 грудня 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконувала, унаслідок чого, станом на 30 квітня 2019 року, утворилася заборгованість в сумі 116 115,21 грн., з яких: 632,29 грн. - заборгованість за кредитом, 109 632,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5850 грн.- заборгованість за пенею та комісією, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 632,29 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 19,21 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог по стягненню заборгованості за процентами в розмірі 109 632,92 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення процентів задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується з рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за процентами і вважає, що воно винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним дослідженням всіх обставин справи та невідповідністю висновків обставинам справи. Зокрема судом не враховано, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором перед відповідачем виконав, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на карту. Суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки сторонами погоджений розмір відсотків за користування кредитом 3 % на місяць, про що зазначено в довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, підписаній відповідачем. Також неналежним чином вивчено представлені документи, а саме, надану до позову зазначену довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 28 грудня 2010 року, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом. При вирішенні спору не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, яка висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки відповідачем у встановленому законом порядку договір не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладання, чи не укладання кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

В решті частини судове рішення не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дотримуючись принципу диспозитивності, у разі подання апеляційної скарги на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення суду першої інстанції ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шишелової Н.В., яка підтримала скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2010 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві ОСОБА_3 підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті Приватбанку www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору Банк додав довідку про умови кредитування «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2-10-256.

За розрахунком Банку, станом на 30 квітня 2019 року, за ОСОБА_3 утворилася заборгованість у розмірі 116115,21 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 632,29 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 109632,92 грн., заборгованості за пенею та комісією 5850 грн.

Відмовляючи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові про стягнення з боржника процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про видачу кредиту, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена, а тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування.

З цими висновками суду погодитися не можна, враховуючи наступне.

За вимогами ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з заяви-анкети ОСОБА_3 про видачу кредиту, позичальник погодилася з Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді і які вона підписала без застережень, про що свідчить довідка про умови кредитування «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду з зазначенням дати її підписання 28 грудня 2010 року (дата укладення договору, прізвища ОСОБА_3 та номеру кредитної картки, з визначенням щомісячної процентної стави в розмірі 3% (а.с.8,79).

За таких обставин, колегія вважає, що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачці умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до жовтня 2017 року (а.с.79).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28 грудня 2010 року, представленого суду першої інстанції, заборгованість боржника по процентам станом на 30 жовтня 2017 року становила 29 952,32 грн., виходячи з процентної ставки за кредитом, яка змінювалася протягом строку дії договору з 36,00% до 43,20%.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пояснила, що з урахуванням первинної процентної ставки за користування кредитними коштами заборгованість ОСОБА_3 по процентам на час закінчення строку дії картки становила 1609,43 грн, з розрахунку 36% річних. З урахуванням того, що ОСОБА_3 внесла платіж 13 травня 2016 року в розмірі 100 грн., заборгованість по процентам визначається в сумі 1509,43 грн (ас.6).

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що умови кредитного договору є обов`язковими для учасників такого договору.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням цих положень, колегія суддів вважає, що боржник ОСОБА_3 повинна була діяти добросовісно у договірних відносинах і, користуючись кредитними коштами повинна була оплачувати проценти, узгоджені з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки зі справи вбачається, що при пред`явленні позову банк подав суду розрахунок заборгованості, анкету-заяву, з яких убачається, що ОСОБА_3 у грудні 2010 року отримала за її заявою кредитну картку, зі строком до жовтня 2017 року, регулярно користувалася карткою, знімала кошти через термінали самообслуговування, здійснювала інші операції, у тому числі, погашала кредит.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст.376 ЦПК України необхідно скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 109632,92 грн, задовольнивши частково вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам в розмірі 1509,43 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду про відмову у позові з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за кредитним договором.

Встановлено, що правовідносини, які були предметом перегляду суду касаційної інстанції дійсно тотожні справі, яка розглядалася судом за позовом до ОСОБА_3 , однак обставини справи не є ідентичними, оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення сторін і відповідач не заперечувала проти підстав позову та розміру заявлених вимог.

Крім того, матеріали справи у справі, що переглядається, свідчать про те, що ОСОБА_3 була повідомлена про розмір процентної ставки за умовами кредитування, оскільки 28 грудня 2010 року нею підписана довідка про умови кредитування, з якої вбачається, що базова процентна ставка становила 3% на місяць (а.с.9).

Такі обставини не були встановлені при перегляді справи №342/180/17, а тому, висновки Верховного Суду у справі, яка переглядається, потребували відповідної оцінки судом першої інстанції при розгляді вимог до ОСОБА_3

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у зв`язку зі скасуванням рішення, апеляційний суд виходить з того, що згідно з пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, апеляційний суд, дійшов висновку про ухвалення нового рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом та збільшення розміру задоволених вимог банку, то одночасно вирішується питання щодо розподілу судових витрат.

Отже, загальна заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 28 грудня 2010 року становить 2141,72 грн та складається з заборгованості за кредитом - 632,29 грн і заборгованості по процентам, станом на 31 жовтня 2017 року (строк дії картки), 1509,43 грн (597,51-100,00+1011,92.)

При зверненні до суду позивач оплатив судовий збір в розмір 1921 грн.(а.с.1).

Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції підлягає стягненню 35,34 грн (2141,72(задоволені вимоги)х100:116115,21(заявлені вимоги)=1,84х1921:100).

Оскільки при оскарженні рішення в апеляційному порядку позивач оплатив судовий збір в розмірі 2881,50 грн, з ОСОБА_3 на користь банку підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 39,76 грн, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (1509,43(задоволені вимоги)х100:109 632,92(заявлені вимоги)=1,38х2881,50:100).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2019 року в частині відмови у позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення процентів скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за процентами за кредитним договором без номера від 28 грудня 2010 року в розмірі 1509 (одна тисяча п`ятсот дев`ять ) грн 43 коп.

Це ж рішення в частині відшкодування судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 35,34 грн у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору 39,76 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 11 листопада 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова