ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Лобова О.А.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представника відповідача - Шафрановського Ю.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 05 грудня 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2012 року Банк звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що під час розгляду кримінальної справи №1622/3828/2012 встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді економіста відділення №26 ПАТ «Полтава-Банк», протягом 2008-2011 років умисно з іншими працівниками відділення банку шляхом службового підроблення офіційних банківських документів заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава-Банк» в особливо великих розмірах на загальну суму 673304,68 грн., чим спричинила матеріальні збитки позивачу на вказану суму.

Зазначають, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2012 року до ОСОБА_1 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, до одужання.

У зв`язку з вищевказаним ПАТ «Полтава-Банк» просило стягнути з відповідача вказану суму на відшкодування шкоди, завданої її злочинними діями.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, залишено без задоволення.

З вказаним рішенням не погодилось ПАТ «Полтава-банк» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, прохало його скасувати та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, яку він завдав діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, не залежить від укладення між працівником письмового договору про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, так як це є окремі, самостійні підстави для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності.

Зауважують, що, оскільки ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Полтава -банк» відповідно до укладеної між Банком та відповідачем трудової угоди - трудового договору, то на неї може бути покладена матеріальна відповідальність.

Вказують, що у матеріалах справи наявна достатня кількість письмових доказів, які свідчать про наявність вини у діях ОСОБА_1 , як підстави для її притягнення до матеріальної відповідальності, оскільки, відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України, для покладення на особу відповідальності необхідно встановити не факт притягнення працівника до кримінальної відповідальності, а наявності в його діях складу злочину. Відтак, висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_1 не може нести повну матеріальну відповідальність, оскільки її не притягнуто до кримінальної відповідальності, є необґрунтованим.

Наголошують, що матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода, заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Відтак, при винесенні виправдувального вироку (закритті провадження у кримінальній справі) за відсутністю складу злочину, суд, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, вправі з інших передбачених законом підстав, задовольнити позов у межах повного розміру заподіяної працівником шкоди.

Окрім того, вказують, що за змістом п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність, не тільки у випадках, коли щодо нього винесений виправдувальний вирок, але і тоді, коли наявність складу кримінального правопорушення в його діях установлено органами досудового розслідування.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк", задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2016 року, скасовано.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" в рахунок відшкодування шкоди 2056, 17 грн. (середньомісячний заробіток).

В задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідач перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Полтава-Банк», працюючи на посаді економіста відділення №26, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Калініна, 45А в м. Полтава (т.3, ст.207-208).

Наказом №223 від 07.03.2006 року ОСОБА_1 прийнята на посаду економіста операціоніста відділення №26 АБ «Полтава-Банк» в м. Полтава з випробувальним терміном два місяці (т.3, а.с.239),.

Посадовою інструкцією економіста відділення №26 визначено правовий статус, функціональні обов`язки, права й відповідальність економіста відділення та вона є документом, яким він керується в своїй роботі (т.3, а.с.241-245).

Відповідно до п.4.1 посадової інструкції економіст несе персональну відповідальність за: - якісне та своєчасне виконання робіт згідно посадових обов`язків у відповідності з чинним законодавством та внутрішньобанківськими нормативними документами; -додержання вимог законодавчих актів України, нормативних актів НБУ, постанов Правління банку, наказів голови Правління банку та його заступників, керуючої відділенням; -порушення чинного законодавства і вимог Національного банку України; ведення бухгалтерського обліку кредитних справ; - недотримання затвердженої методики видачі кредитів; - бездіяльність і невжиття заходів щодо правильності роботи операціоніста в підсистемі емітент еквайер; - за достовірність звітності, що надається до Головного офісу АТ «Полтава банк», а також за інформацію, що надається на розгляд керуючому відділення; -своєчасне виправлення помилок при виконанні своїх прямих службових обовязків; -розголошення комерційної таємниці, до якої він має доступ під час роботи в банку; -відсутності належного режиму таємності роботи з документами, що містять комерційну таємницю, а також банківську таємницю; - порушення правил внутрішнього трудового розпорядку; - порушення у дотриманні інструкцій з охорони праці, протипожежної охорони, виробничої санітарії.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2012 року, прийнятою за наслідками розгляду кримінальної справи №1622/3828/2012, порушеною стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, застосовано до останньої примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до одужання (т.3, а.с.124).

Згідно із вказаною постановою ОСОБА_1 обвинувачувалася в тому, що вона, перебуваючи на посаді економіста відділення №26 ПАТ «Полтава-Банк», як службова особа протягом 2008-2011 років умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з іншими працівниками цього відділення, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом службового підроблення офіційних банківських документів, у тому числі заяв на видачу і переказ готівки та відміни здійснення проводок, заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава-Банк» в особливо великих розмірах на загальну суму 673304,68 грн.

Отримані грошові кошти ОСОБА_1 та інші співучасники розподілили між собою в залежності від відведених їм функцій.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2012 року змінено стосовно ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку до одужання (т.3, а.с.67-71).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2013 року продовжено ОСОБА_1 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку (т.2, а.с.185).

Вироком Октябрського районного суду м. Полтава від 06.02.2015 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання та додаткового покарання на підставі п. «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Цивільний позов ПАТ «Полтава-Банк» до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтава-Банк» 639947,50 грн. завданої матеріальної шкоди.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ПАТ «Полтава-Банк» до ОСОБА_2 відмовлено (т.3, а.с.20-31).

Із мотивувальної частини даного вироку слідує, що цивільний позов ПАТ «Полтава-Банк» про стягнення з ОСОБА_2 завданої злочином шкоди на суму 1149076,86 грн. підлягає частковому задоволенню, оскільки, як вбачається із самого позову та матеріалів кримінальної справи, банком фактично виплачено грошові кошти потерпілим на суму 639947,50 грн. А тому позовні вимоги ПАТ «Полтава-Банк» про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підлягають задоволенню саме в цій частині.

Окрім цього, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.02.2015 року звільнено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності (т.3, а.с.128, 157).

Відповідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 - 04.03.2011 року на підставі наказу №342 від 22.02.2011 року остання звільнена з посади економіста відділення №26 ПАТ «Полтава-Банк» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін (т.3, ст.207-208).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Полтава-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди від дій ОСОБА_1 на суму 673304,68 грн., оскільки стосовно останньої вирок, який би підтверджував її винні дії, відсутній.

Проте, такий висновок місцевого суду не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Як передбачено ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку . Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пунктом 3 частини 1 статті 134 КЗпП України встановлено, що, відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

У п.4 постанови Верховного Суду України від 29.12.2992 року №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Окрім того, у п.9 цієї ж постанови роз`яснено, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівників, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП) повинні додаватися докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Так, за змістом пункту третього частини першої статті 134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність не тільки у випадках, коли щодо нього винесений обвинувальний вирок, але і тоді, коли наявний склад кримінального правопорушення в його діях установлено органами досудового розслідування.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Також, за змістом статті 137 КЗпП України суд, при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 137 КЗпП України).

Так, відповідно до положень статті 236 ЦПК України, суд має встановити на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи, викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обов`язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.

Як убачається зі змісту позовної заяви, Банк вказував на те, що предметом позову є шкода, завдана діями ОСОБА_1 , які носять ознаки кримінального правопорушення, встановлені органами досудового розслідування.

Апеляційний суд, досліджуючи надані сторонами докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2012 року, прийнятою за наслідками розгляду кримінальної справи №1622/3828/2012, порушеної стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, застосовано до останньої примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до одужання (т.3, а.с.124).

Даною постановою установлено, що ОСОБА_1 обвинувачувалася в тому, що вона, перебуваючи на посаді економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава-Банк», як службова особа протягом 2008-2011 років умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з іншими працівниками цього відділення, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом службового підроблення офіційних банківських документів, у тому числі заяв на видачу і переказ готівки та відміни здійснення проводок, заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава-Банк» в особливо великих розмірах на загальну суму 673304,68 грн. Отримані грошові кошти ОСОБА_1 та інші співучасники розподілили між собою в залежності від відведених їм функцій.

Також, як убачається з постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 27.06.2012 року, якою до ОСОБА_1 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до одужання (т.3, а.с.124) та з постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 27.09.2012 року, якою змінено стосовно ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку до одужання (т.3, а.с.67-71) вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй суспільно-небезпечних діянь підтверджується наступними доказами:

- показаннями особи, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження: бувшої керуючої відділенням №26 АБ «Полтава-банку» ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 працювала у вказаному відділенні на протязі 2008-2011 років економістом, була службовою особою та мала право за довіреністю укладати договори депозитного вкладу з громадянами, для чого мала коди доступу до комп`ютерної програми «Депозит», а також використовувала програму « 4КБанк». При цьому займалась укладенням таких договорів та мала відповідати за правильність їх оформлення, а також заяв на переказ та зняття готівки, відкриття відповідних рахунків, нарахування відсотків;

- показаннями осіб, матеріали справи відносно яких виділені в окреме провадження, бувших касирів цього відділення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про те, що при оформленні та переоформленні депозитних вкладів клієнти спілкувались із ОСОБА_1 , яка здійснювала підготовку та підписання відповідних договорів, заяв на переказ готівки, відкривала рахунки. Крім того, іноді приносила грошові кошти до каси безпосередньо, а не клієнт банку. Також ОСОБА_1 часто заходила до каси, забирала собі касові документи, після чого нерідко просила касирів підписати ряд документів, мотивуючи, що вони з неуважності їх не підписали, що вони і робили. Із показань ОСОБА_3 до того ж вбачається, що ОСОБА_1 приходила до каси з документами і на зняття готівки, яку вона їй безпосередньо видавала для клієнта;

- показаннями усіх потерпілих у справі про те, що оформленням їх депозитних договорів у 26 відділенні АБ «Полтава-банку» займалась ОСОБА_1 , яка підписувала договори та виписувала усі інші документи. Іноді брала у них гроші та сама відносила до каси. При цьому ряд потерпілих зазначили, що ОСОБА_1 видавала їм один лише договір без інших документів, що свідчать про внесення готівки, при цьому іноді договір не містив печатки банку, а іноді прізвище економіста було вказане інше. При зверненні до банку з метою отримання коштів по договорам по закінченню строку їх дії, їм повідомляли, що відповідні вклади відсутні, або є в значно меншій сумі;

- ці показання потерпілих підтверджені у тому числі протоколами пред`явлення для впізнання, згідно яких вони впізнали ОСОБА_1 як особу, яка здійснювала оформлення їм депозитних вкладів;

- висновками судово-економічних експертиз, якими підтверджено факт спричинення потерпілим збитків, а також підтверджено рух коштів по їх рахункам;

- наявністю речових доказів, зокрема, договорів банківського вкладу між АБ «Полтава-банком» в особі ОСОБА_1 та потерпілими у справі, заяв на видачу та переказ готівки, які відповідним чином оглянуті;

- висновками судово-почеркознавчих експертиз, відповідно яких ряд підписів у заявах на видачу та переказ готівки виконані не потерпілими, а іншими особами, водночас підписи в їх облікових картках виконані ОСОБА_1 ;

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про обставини неналежної організації роботи у відділенні №26 АБ «Полтава-банку»;

- даними очних ставок між обвинуваченою ОСОБА_1 , а також бувшими касирами банку ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно яких останні вказали на причетність ОСОБА_1 до привласнення грошових коштів клієнтів банку по депозитним договорам, а також складанні та видачі неправдивих документів. В свою чергу ОСОБА_1 від дачі показань відмовилась;

- даними огляду вилучених у 26 відділенні комп`ютерів, в тому числі того, де була встановлена програма «Депозит» до якої мала доступ лише ОСОБА_1 . Під час огляду було виявлено ряд видалених проводок, які не відповідають даним обліку банку;

- даними аудиторських перевірок самого банку, якими встановлено недостачі грошових коштів на депозитних рахунках клієнтів, що є потерпілими у справі;

- службовою інструкцією ОСОБА_1 та довіреностями АБ «Полтава-банку», що уповноважували її на здійснення функцій укладення і оформлення депозитних договорів з клієнтами, а також відкриття їм рахунків.

Також, вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06.02.2015 року щодо обвинуваченої ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено:

«Підсудні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які працювали касирами у відділенні №26 АБ «Полтава-банк», зазначили, що при оформленні та переоформленні депозитних вкладів клієнти спілкувались із ОСОБА_1 , яка здійснювала підготовку та підписання відповідних договорів, заяв на переказ готівки, відкривала рахунки. Крім того, іноді вона приносила грошові кошти до каси безпосередньо, а не клієнт банку. Іноді вони видавали готівкові грошові кошти не клієнтам, а ОСОБА_1 на її вимогу, порушуючи встановлений порядок видачі коштів з каси банку. Також ОСОБА_1 часто заходила до каси, забирала собі касові документи, після чого нерідко просила касирів підписати ряд документів, мотивуючи, що вони з неуважності їх не підписали, що вони і робили.

З їх же показань, про випадки внесення та отримання грошей з каси ОСОБА_1 замість клієнтів було відомо керуючій відділенням ОСОБА_2 , яка не реагувала на вказані порушення. Навпаки наказувала касирам виконувати вказівки ОСОБА_1 , погрожуючи при цьому звільненням з роботи. За показаннями касирів, про непоодинокі випадки виявлення касових документів з відсутніми підписами касирів, ОСОБА_2 також знала. Однак, заходів щодо проведення з приводу цього перевірок не вживала, а вказувала касирам ставити свої підписи, звинувачуючи їх у власній неуважності.

Усі потерпілі у справі показали, що оформленням їх депозитних договорів у 26 відділенні АБ «Полтава-банку» займалась ОСОБА_1 , яка підписувала договори та виписувала усі інші документи. Іноді брала у них гроші та сама відносила до каси. При цьому всі потерпілі зазначили, що ОСОБА_1 видавала їм один лише договір без інших документів, що свідчать про внесення готівки, при цьому іноді договір не містив печатки банку, а іноді прізвище економіста було вказане інше. При зверненні до банку з метою отримання коштів по договорам по закінченню строку їх дії, їм повідомляли, що відповідні вклади відсутні, або є в значно меншій сумі, а договори оформлені не належним чином.

Показання потерпілих підтверджені, у тому числі протоколами пред`явлення для впізнання, згідно яких вони впізнали ОСОБА_1 як особу, яка здійснювала оформлення їм депозитних вкладів.

Висновками судово-економічних експертиз та звітами аудиторських перевірок підтверджено факт спричинення збитків банку та потерпілим, що свідчить про протиправне заволодіння коштами.

Висновками судово-почеркознавчих експертиз встановлено, що підписи у заявах на видачу та переказ готівки виконані не потерпілими, а іншими особами, водночас підписи в їх облікових картках виконані ОСОБА_1 ».

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

З наведеного вбачається, що належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, достовірно установлено, що ОСОБА_1 перебувала з позивачем у трудових відносинах, а отже на неї може бути покладена матеріальна відповідальність, з підстав, визначених у п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України

При цьому, як установлено, відповідачем вчинялись дії, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Такі факти установлено у передбаченому законом порядку, органами досудового розслідування та вироком суду щодо ОСОБА_2 .

Відтак, оскільки в діях ОСОБА_1 наявні ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку то на неї може бути покладена повна матеріальна відповідальність в межах завданої нею шкоди, а тому вимоги банку є обґрунтованими.

Проте, як убачається з вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 06.02.2015 року цивільний позов ПАТ «Полтава-Банк» до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Полтава-Банк» 639947,50 грн. завданої матеріальної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, та положення ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки завдана неправомірними діями працівників, шкода Банку вже частково відшкодована ОСОБА_2 за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06.02.2015 року, то з, метою уникнення подвійного стягнення, з ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю між загальною сумою заподіяної шкоди та її стягнутою частиною, а саме 33357,18 (673304,68-639947,50) грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що, в силу ст.376 ЦПК України, є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті вказаних позовних вимог, щодо їх часткового задоволення.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк",- задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 05 грудня 2016 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Полтава-Банк" до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" в рахунок відшкодування шкоди 33357,18 грн. (тридцять три тисячі триста п`ятдесят сім гривень 18 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.А. Лобов