ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8508/19 Справа № 205/7079/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 09 грудня 2005 року банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 13,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, з станом на 26 червня 2015 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 5 106,04 доларів США, з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 840,42 доларів США, штрафи: 23,60 долари США - штраф (фіксована частина), 242,02 долари США - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, Банк просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 5 106,04 доларів США.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Банку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску Банком строку позовної давності для звернення із позовом до суду.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції про сплив строків позовної давності є помилковим, оскільки Банк звернувся до суду в 2015 році. При цьому, апелянт зазначив, що суд безпідставно посилався в оскаржуваному рішенні на рішення по іншій справі, так як у вказаній справі остаточне рішення було ухвалене 28 травня 2019 року і ним відмовлено у позові через недоведеність позовних вимог, а не через сплив строку позовної давності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити частково, а рішення суду змінити, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив з пропуску Банком строку позовної давності про застосування наслідків якої просив відповідач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог, проте не погоджується з її підставами, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт підписання Договору №б/н від 09 грудня 2005 року, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом у розмірі 13,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 09 грудня 2005 року, за яким станом на 26 червня 2015 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 5 106,04 доларів США, з яких: заборгованість по процентам за користування кредитом - 4 840,42 доларів США, штрафи: 23,60 долари США - штраф (фіксована частина), 242,02 долари США - штраф (процентна складова).

Встановлено, що позивач вперше звернувся до суду з позовом 30 жовтня 2012 року, де просив стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість за кредитним договором від 09 грудня 2005 року в сумі 13 366,13 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 4630,00 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 7801,34 доларів США, штрафи: 62,55 долари США - штраф (фіксована частина), 633,50 долари США - штраф (процентна складова).

Також встановлено, що рішенням Ленінського суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року по справі № 422/9876/12 відмовлено у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 грудня 2005 року у розмірі 13366,13 доларів США станом на 25 вересня 2012 року, що складає 106 835,46 грн. з підстав пропуску Банку строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року вказане рішення районного суду змінено в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог Банку, а саме, апеляційний суд виходив з недоведеності Банком позовних вимог.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що в заяві ОСОБА_1 від 09 грудня 2005 року поля стосовно видачі кредитної картки, її валюти, строку дії, суми кредитного ліміту, базової відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості є пустими, доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах зазначених в позовній заяві та доказів того, що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Більш того, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог Банку, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, яка набрала законної сили, було встановлено факт неукладання 09 грудня 2005 року кредитного договору, на який Банк посилається в позові як на підставу своїх вимог.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку з підстав пропуску ним строку позовної давності.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог АТ кБ "ПриватБанк".

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року - змінити, в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко