Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 641/4250/18

провадження № 61-12145 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - Харківська міська рада;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що з 1979 року вона разом із ОСОБА_4 працювала на державному підприємстві «Завод імені В. О. Малишева». У 2001 році ОСОБА_4 отримав квартиру, запропонував їй жити разом та вести спільне господарство, на що вона погодилась. Починаючи з 2001 року вона мешкала із ОСОБА_4 однією сім`єю у належній йому квартирі АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом проводили вільний час та відпочивали. У грудні 2017 року ОСОБА_4 помер, вона самостійно несла витрати на його поховання, продовжує мешкати у спірній квартирі, в якій залишились усі особисті речі ОСОБА_4 , оскільки інших родичів у нього не було. При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після ОСОБА_4 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано підтвердження спільного проживання разом із спадкодавцем більше п`яти років та роз`ясненої її право вирішити це питання у судовому порядку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її спільного проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 з 2000 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року у складі судді Боговського Д. Є. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують факт її проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу фактично з 2001 року по день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується, у тому числі і показаннями свідків, які підтвердили, що позивач мешкала разом із ОСОБА_4 однією сім`ю з 2001 року, вони вели всі фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, спільно проводили вільний час, тобто були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 травня 2019 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_4 як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу фактично з 2001 року по день смерті ОСОБА_4 , суд посилався на докази, надані позивачем, зокрема показання свідків, проте інших доказів спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_1 з ОСОБА_4 суду надано не було, що ставить під сумнів показання свідків. Позивач та спадкодавець були зареєстровані за різними адресами. Крім того, із копій квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що витрати по утриманню спірної квартири несли як сам ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 , який судячи із спільного з померлим прізвища, був його родичом та міг бути його спадкоємцем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 641/4250/18 із Комінтернівського районного суду м. Харкова.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що в матеріалах справи наявна завірена копія спадкової справи № 705/2018 із Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Харківської області, де нотаріус, який відмовив їй в оформленні спадкових прав, чітко визначив відсутність інших спадкоємців після померлого ОСОБА_6 та відсутність укладеного шлюбу між нею та будь-якою іншою особою та померлим ОСОБА_6 та будь-якою іншою особою у період, за який вона бажала встановити факт спільного проживання їх як сім`ї. Відмова нотаріуса в оформленні її спадкових прав стосувалася виключно відсутністю саме її реєстрації місця проживання з померлим, що і було причиною звернення до суду з позовом.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з інформації комунального підприємства «Жилкомсервіс» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , з 31 травня 2005 року.

Квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17 лютого 2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 3-06-267506 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер від хронічної ішемічної хвороби серця, про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 08 грудня 2017 року складено відповідний актовий запис № 17521.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 28 червня 1988 року, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 .

Постановою Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, запропоновано вирішувати ці питання у судовому порядку.

Показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджено, що ОСОБА_1 мешкала разом із ОСОБА_4 однією сім`ю з 2001 року, вони вели всі фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, спільно проводили вільний час, тобто були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд послався на те, що із копій квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що витрати по утриманню спірної квартири несли як сам ОСОБА_4 , так і ОСОБА_5 , та зазначив, що судячи із спільного з померлим прізвища, останній був його родичом та міг бути його спадкоємцем. Також апеляційний суд зазначив, що копія свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_11 у 1980 році не виключає можливість реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з іншими особами після цієї дати.

Зазначені висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Зазначаючи про сумнівність показань свідків, апеляційний суд належним чином такого висновку не обґрунтував, ураховуючи те, що доказів, які б спростовували показання свідків, відповідачем не надано, а судом не здобуто.

На підставі викладеного та належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю з 01 січня 2004 року по 05 грудня 2017 року й після його смерті набула право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 21 травня 2019 року скасувати, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович