Провадження № 2/537/939/2019
Справа № 537/3278/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.11.2019 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневич В.І., за участю секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просись суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів надати позивачу ключі від вхідних дверей квартири та звільнити одну кімнату від власних речей.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він з 12.09.1992 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 .. Під час їх спільного проживання, як подружжя, його мати ОСОБА_5 придбала житлову квартиру по АДРЕСА_1 та в подальшому подарувала її йому, що підтверджується копією договору дарування від 12.08.2002 року. З того часу він є власником вищезазначеної квартири. В подальшому відносини з відповідачем погіршились та з серпня 2012 року вони стали окремо проживати. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2013 року шлюб між ними було розірвано. З серпня 2013 року він не проживав у власній житловій квартирі та винаймав житло. В свою чергу він одружився з ОСОБА_2 та став мешкати разом із нею та донькою ОСОБА_10 , 2007 року народження в орендованому житлі. На теперішній час орендодавець житла повідомив, що він не буде надавати йому в подальшому житло в оренду та попрохав, як найскоріше звільнити орендоване житло. Позивач повідомив відповідачів, що бажає з новою сім`єю мешкати у власній квартирі, але відповідачі проти такого його рішення та сказали, що не дадуть ключі від його квартири. Відповідачі мають можливість мешкати у 2-х кімнатній квартирі своєї матері (бабусі), яка має дві квартири в м. Кременчуці, але усіляко перешкоджають позивачу користуватись належним йому майном.
В судові засідання 10.09.2019 року та 03.10.2019 року відповідачі не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, що підтверджується корінцями про отримання останніми судових повісток на вказані дати, будь-яких клопотань до суду не направили, відзиву також не направляли.
Враховуючи відсутність заяв та клопотань від відповідачів, в судовому засіданні 03.10.2019 року були допитані свідки, які з`явилися ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , відповідно до вимог ч.8 ст. 223 ЦПК України.
При цьому, суд не бере до уваги клопотання адвоката Трибрат В.М., яке надійшло 03.10.2019 року, про відкладення судового засідання, оскільки ним не було надано суду документи, що підтверджують його повноваження на представництво відповідачів у даній справі.
В судове засідання 05.11.2019 року позивач та його представник - адвокат за угодою ОСОБА_9 не з`явилися, однак надали заяву про розгляд справи за без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідачі в судове засідання 05.11.2019 року не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань до суду не направили, відзиву також не направили.
Тож, враховуючи, що відповідачі, які були належним чином повідомлені про день місце і час розгляду справи не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, відзиву до суду не подали та з урахуванням клопотання позивача та його представника, суд вирішив на підставі ст. ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, приходить до наступного.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12.09.1992 року було зареєстровано шлюб у Кременчуцькому Палаці шлюбів Полтавської області за актовим записом № 1219. За час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.01.2013 року, шлюб зареєстрований 12.09.1992 року у Кременчуцькому Палаці шлюбів Полтавської області, за актовим записом № 12194, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Рішення набрало законної сили 14.01.2013 року.

Під час перебування у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, позивачу ОСОБА_1 було подаровано ОСОБА_5 , а ним прийнято у дар квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором від 12.07.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1640. Зроблено реєстраційний напис на правовстановлюючому документі на квартиру Кременчуцьким МБТІ 15.08.2002 року, записано у реєстрову книгу № М-1 за реєстровим № 221.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 26.07.2013 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби КМУЮ у Полтавській області 26.07.2013 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , актовий запис № 302.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду показала, що вона є матір`ю позивача, і дійсно придбала та подарувала йому дану квартиру, в період його перебування у шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу і до теперішнього часу її син не проживав у квартирі, бо жив за іншою адресою з новою дружиною, але наразі обставин змінилися, і він хоче вселитися в одну кімнату своєї квартири, а відповідачі його не пускають.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що знає сторін по справі, позивач її сусід, відповідачі - колишня дружина та син позивача. Знає, що позивач після розлучення проживав з іншою сім`єю в орендованій квартирі, а потім власник сказав йому щоб він звільнив квартиру. Позивач звертався до відповідача, щоб та впустила його жити з іншою сім`єю, однак вона відмовила і не відчиняла йому двері.

Таким, чином судом встановлено, що обставини викладені позивачем у позові мають місце, і дійсно позивач, який є власником даної квартири, має перешкоди зі сторони відповідачів: колишньої дружини та сина у доступі до помешкання, які полягають ненаданні останніми доступу до квартири та вселення туди.

Статтею 57 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте чоловіком чи дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є майном, що є особистою приватною власністю чоловіка чи дружини.

Статтею 47 Конституції України кожному гарантоване право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.. ст. 41, 47 Конституції України, ст.. ст. 316, 317, 319, 383 ЦК України, 57 СК України, ст.. 9,150 ЖК УРСР, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном - задовольнити.

Зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди у вільному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловою квартирою АДРЕСА_1 , надавши йому доступ до вказаного приміщення, шляхом передачі йому ключів від вхідних дверей, та звільнивши йому одну кімнату від власних речей.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , в солідарному порядку судовий збір в сумі 768,40 грн., а саме: по 384,20 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя : В.І. Хіневич