Справа № 740/2734/19
Провадження № 2/740/1010/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Шадура І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 73820 грн. 26 коп заборгованості за договором позики від 19 червня 2017 року, з якої: 34600 грн. позики, 17395 грн. 06 коп пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення станом на 31 грудня 2018 року; 5825 грн. 20 коп пені з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 вересня 2017 року по 01 грудня 2018 року; 16000 грн. пені у розмірі 30% річних від простроченої суми станом на 31 грудня 2018 року. Позов обгрунтований тим, що між сторонами 19 червня 2017 року укладений договір позики, предметом якого є грошові кошти у розмірі 40000 грн., які передані позивачем відповідачу в момент підписання договору, строк повернення позики до 30 серпня 2017 року. У визначений строк позика відповідачем не повернута, останнім шляхом перерахування через банківську установу повернуто позивачу 27 лютого 2018 року 2800 грн., 28 квітня 2018 року-2600 грн.. Сума заборгованості за основною сумою боргу становить 34600 грн.. Оригінал договору позики перебуває у позивача. Відповідно до заяви від 29 травня 2019 року ОСОБА_1 просить звільнити від сплати судового збору у зв`язку із неналежним майновим станом, оскільки обсяг його щомісячних доходів є значно нижчим за розмір прожиткового мінімуму. Просить позов задовольнити.

Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до заяви від 04 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 позов підтримує, просить розглягути справу за відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання сповіщений в порядку ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,- АДРЕСА_1 , та в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення 17 липня 2019 року інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.

Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.

Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до копії договору позики від 19 червня 2017 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику-грошові кошти у розмірі 40000 грн., що в еквіваленті становить 1500 доларів США, останній зобов`язується прийняти позику в момент підписання договору та повернути її позикодавцю в строк до 30 серпня 2017 року. Остаточна дата повернення позики-30 серпня 2017 року. Відповідно до п.п.6, 10 договору позики,-якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, від зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця штраф, пеню у 20-кратному розмірі позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 30% річних від простроченої суми та подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів чи інший документ є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці чи іншому документі, які він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Вказаний договір позики від 19 червня 2017 року є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Також судом враховуються положення ст.202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач договір позики не оспорював, в тому числі за його безгрошовістю. Презумпція правомірності укладеного між стронами правочину у встановленому порядку відповідачем не спростована.

В силу положень ст.204 ЦК України вказаний договір позики є правомірним та чинним, тому підлягає виконанню сторонами.

Докази на підтвердження повернення позики станом на час розгляду справи відсутні, що свідчить про невиконання відповідачемумов договору позики.

Оскільки зобов"язання щодо даного договору позики не виконані, що відповідачем не спростовано, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права позивач має право на її повернення.

За ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення суми позики та неустойки з підстав прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Неповернута сума позики станом на час розгляду справи становить 34600 грн., що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, і є підставою для стягнення даної суми із відповідача на користь позивача.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Вищезазначений договір позики від 19 червня 2017 року містить положення щодо відповідальності відповідача в разі неповернення позики у встановлений строк, тобто правові наслідки згідно ст.611 ЦК України, які встановлені договором, зокрема, стягнення на користь позивача 17395 грн. 06 коп пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення станом на 31 грудня 2018 року, 16000 грн. пені у розмірі 30% річних від простроченої суми станом на 31 грудня 2018 року, всього 33395 грн. 06 коп (17395,06+16000=33395,06). Відповідачем не спростовано правильності нарахування позивачем пені, як неустойки. Стягнення пені у вищезазначених розмірах відповідає ст.549 ЦК України.

Нарахування позивачем 5825 грн. 20 коп пені з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 вересня 2017 року по 01 грудня 2018 року не відповідає приписам ст.549 ЦК України, оскільки пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В цій частині позов задоволенню не підлягає, при цьому відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Положеннями ст.264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768 грн. 40 коп).

Положеннями ст.136 ЦПК України визначено, що з підстав врахування майнового стану сторони суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

До клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору додані копія довідки про доходи останнього за період з січня 2018 року по грудень 2018 року у розмірі 11553 грн. 94 коп, та копія податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік, згідно якої загальна сума доходів ОСОБА_1 визначена у розмірі 12553 грн. 94 коп.

5 відсотків розміру річного доходу позивача становить 627 грн. 69 коп (12553,94/100*5=627,69).

Мінімальна ставка судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача, тобто наявні підстави для його звільнення від сплати судового збору. Дані положення враховані судом під час відкриття провадження у справі.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, що в порядку ст.141 ЦПК України є підставою для стягнення із відповідача ОСОБА_2 в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 81, 83, 141, 265, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 34600 грн. заборгованості за договором позики, 33395 грн. 06 коп пені, а всього стягнути 67995 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 06 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 12 листопада 2019 року.