Ухвала

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2-23/2008

провадження №61-17120ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей», ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2019 року у прийнятті заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про уточнення та зміну предмета позову в частині повернення кімнати в будинку АДРЕСА_1 у їх володіння на праві господарського відання відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про уточнення та зміну предмета позову в частині компенсації їм в грошовому еквіваленті шкоди за втрачене і знищене відповідачами їхнє майно відповідно до його оціночної вартості на час проведення експертизи відповідно до їхнього клопотання про призначення експертизи та збільшення розміру морального відшкодування до 500 000 грн прийнято.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року відмовлено у прийнятті та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2019 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2019 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, а касаційну скаргуОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишено без руху, запропоновано надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній всіх учасників справи та надати копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк ОСОБА_1 направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 вересня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року та направити справу для розгляду до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, та не передбачено можливості такого оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду заяви про уточнення та зміну предмета позову.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Апеляційний суд з дотриманням вимог процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду заяви про уточнення та зміну предмета позову відповідно до положень ЦПК України не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Крім того, зазначена ухвала не перешкоджає реалізації права заявників на звернення за судовим захистом шляхом пред`явлення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 761/23218/17 (провадження № 14-172цс19) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18), де зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».

Доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційного суду в прийнятті апеляційної скарги є порушенням права на судовий захист, є безпідставними, оскільки практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявниками норм цивільного процесуального законодавства України та правильність висновків апеляційного суду не спростовують.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийняті до розгляду та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ДНЗ «Хоростківський професійний сільськогосподарський ліцей», ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк