Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 646/8848/15-ц

провадження № 61-28104св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір

№ HAH2GA00000027, за умовами якого банк надав позичальнику кредит

у розмірі 90 000,00 доларів США на строк до 18 липня 2017 року,

а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені договором. Згідно з умовами договору погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, які складаються з оплати заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та інших витрат за договором.

ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань станом на 21 травня 2015 року

не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 173 858,61 доларів США, яка складається з: 61 984,89 доларів США - заборгованість за кредитом, 35 109,57 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 660,00 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 61 813,73 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 12,01 доларів США - штраф (фіксована частина), 8 278,41 доларів США - штраф (процентна складова).

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки.

У зв`язку з порушенням позичальником кредитних зобов`язань банк направив поручителю письмову вимогу про виконання забезпеченого зобов`язання, але ця вимога залишилася без задоволення.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року № HAH2GA00000027 у розмірі 173 858,61доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 21 травня 2015 року становить

3 617 997,74 грн.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що він не укладав жодних договорів поруки з банком, свого підпису не ставив, довіреностей від свого імені на підписання такого договору не надавав. Спірний договір поруки не був спрямований на настання реальних правових наслідків, які в ньому передбачені, оскільки невідома йому особа, яка від його імені підписала цей договір, не мала реальних намірів взяти на себе зобов`язань поручителя за кредитним договором.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір поруки від 19 липня 2007 року № HAH2GA00000027, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя

особа - ОСОБА_2 , про визнання договору поруки недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок.

Позовна заява мотивована тим, що 19 липня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № HAH2GA00000027, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 18 липня 2017 року.

Зазначає, що заборгованість за вказаним кредитним договором виникла внаслідок скрутного матеріального становища, але він не погоджується

з розрахунком заборгованості, наданим банком, з таких підстав. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що періодом сплати вважається період з 19 по 24 число кожного місяця, погашення кредиту здійснюється відповідно до графіка погашення кредиту, який затверджено додатком № 1 до договору. У випадку порушення цих строків на 120 днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені у повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Тобто сторони кредитного договору врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Вважає, що банк пропустив строк звернення до суду за захистом порушених прав, оскільки згідно з пунктом 7.1 кредитного договору зазначене право виникло у банку ще 01 липня 2012 року, а до суду банк звернувся з позовом лише 20 липня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 7.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати та всі наступні щомісячні платежі за графіком після 01 липня 2012 року не підлягають виконанню. Крім того, вважав, що банк у порушення вимог цивільного законодавства та умов пунктів 4.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору здійснив розрахунок пені не у гривневому еквіваленті, розмір якої є значним у порівнянні з розміром заборгованості за кредитом, що є неприпустимим та порушує засади рівності учасників цивільних правовідносин. Також вважає неправомірним нарахування банком штрафу у розмірі 8 278,41 доларів США, оскільки умовами кредитного договору не передбачено такого виду відповідальності, а сам розрахунок цього штрафу суперечить нормам статті 258 ЦК України.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування заборгованості за вищевказаним кредитним договором та зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за цим кредитним договором.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок об`єднано в одне провадження з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 листопада

2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року

№ HAH2GA200000027 у розмірі 165 568,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 3 445 474,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 61 984,89 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 1 289 905,60 грн, заборгованість за відсотками - 35 109,57 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 730 630,15 грн, заборгованість з комісії - 6 660,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 138 594,60 грн, пеня - 61 813,73 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2015 року становить 1 286 343,70 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа -ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника

і поручителя на користь банку, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»

у частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та пеня обґрунтовані та підлягають стягненню. Позовні вимоги банку в частині стягнення штрафу не підлягають задоволенню, оскільки законом

не передбачено можливість нарахування позивачем штрафу за порушення кредитних зобов`язань позичальником у вигляді фіксованої суми. Щодо штрафу, нарахованого банком у відсотках від суми позову, то це також

не відповідає вимогам закону, оскільки нарахована сума штрафу є складовою ціни позову, як і сума заборгованості, тобто сума невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, у відсотках від якої згідно зі

статтею 549 ЦК України і може бути обчислений штраф.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не довели свої зустрічні позовні вимоги, тому відсутні підстави для їх задоволення. Також відсутні підстави для задоволення заяви представника

ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 рокуапеляційні скарги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2

та ОСОБА_1 , задоволено частково. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року змінено в частині суми стягнення. Другий абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції:«Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

№ HAH2GA200000027 від 19 липня 2007 року у розмірі 103 754,46 доларів США та 666 249,58 грн, з яких: заборгованість за кредитом -

61 984,89 доларів США, заборгованість за відсотками - 35 109,57 доларів США, заборгованість з комісії -6 660,00 доларів США, заборгованість

з пені - 666 249,58 грн». В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки зазначений розрахунок банку в частині нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією відповідає умовам договору. При цьому суд першої інстанції не перевірив порядок нарахування пені, зокрема при обчисленні пені у доларах (всієї суми) і після переведення цієї суми до еквівалента у гривні суд не звернув уваги на частину третю статті 549 ЦК України відповідно до якої пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тобто відповідальність за прострочення. При цьому у національній валюті пеня повинна обчислюватись за кожен день прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв`язку зі зміною курсу іноземної валюти. Тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги до поручителя ОСОБА_1 , не беручи до уваги висновок почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що факт укладання оспорюваного договору поруки підтверджено та не спростовано. Крім цього, суд першої інстанції правильно надав оцінку матеріалам кредитної справи, а саме заявці про поруку на кредитний ліміт, підписану ОСОБА_1 .

При цьому порука ОСОБА_1 не є припиненою, оскільки за умовами пункту 12 договору поруки порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційні скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромта зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок не оскаржуються, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 06 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№646/8848/15-ц з Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

05 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було належно оцінено висновку судової почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі поруки

від 19 липня 2007 року № HAH2GA00000027, укладеному між «ПриватБанком» та ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_1 .

При цьому суди посилалися на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2012 року у справі № 2-742/11 за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 ,

про припинення договору поруки від 19 липня 2009 року, яким у задоволенні позову відмовлено. Вважає, що посилання судів на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2012 року

є не обґрунтованими, оскільки на час розгляду зазначеної справи судова почеркознавча експертиза не проводилася, а він помилково вважав, що заявка про поруку на кредитний ліміт це і є договір поруки.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № HAH2GA00000027, відповідно до умов якого банк надав боржнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії

у розмірі 101 083,07 доларів США, зокрема на ремонт квартири у сумі

90 000,00 доларів США, на сплату страхових платежів - 11 083,07

доларів США (а.с. 47-49, 115-117).

У додатку № 1 до вказаного кредитного договору визначено графік погашення кредиту, яким встановлені щомісячні платежі у період

з 24 серпня 2007 року по 24 липня 2012 року (а.с. 117 т. 1).

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань перед банком за вказаним кредитним договором 19 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки

№ HAH2GA00000027, предметом якого є надання позичальником (іпотекодавцем) в іпотеку належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 .

19 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № HAH2GA00000027, згідно з умовами якого останній поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 19 липня 2007 року № HAH2GA00000027

(а.с. 50, т. 1).

Згідно з розрахунком наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконував, станом

на 21 травня 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі

173 858,61 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом -

61 984,89 доларів США (у тому числі прострочене тіло - 30 362,81 долари США), заборгованість за відсотками - 35 109,57 доларів США (у тому числі, прострочені відсотки - 34 739,77 доларів США), заборгованість за

комісією - 6 660,00 доларів США (у тому числі прострочена комісія -

6 480,00 долари США), пеня - 61 813,73 долари США, штраф (фіксована частина) -12,01 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) -

8 278,41 доларів США (а.с. 39-42 т. 1).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2012 року у справі № 2-742/11 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення договору поруки від 19 липня 2009 року відмовлено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2014 року у справі № 635/6886/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»

до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 108 136,54 доларів США, що за курсом НБУ на 26 червня 2013 року становить 864 010,94 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею

232,80 кв. м, житловою площею 93,10 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що

є предметом іпотеки за іпотечним договором від 19 липня 2007 року

№ HAHGA00000027, шляхом продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-якій особі, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, на умовах та в порядку згідно зі статті 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішення набрало законної сили 07 жовтня 2014 року. Доказів на підтвердження реалізації предмета іпотеки не надано. На час вирішення справи апеляційним судом розмір заборгованості не є меншим

(а.с. 103-107 т. 1).

29 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 повідомлення про необхідність повернення не пізніше п`яти календарних днів з дати отримання цього повідомлення простроченої заборгованості на загальну суму 964 778,29 доларів США, з яких:

30 362,81 доларів США - заборгованість за кредитом, 34 824,18 доларів

США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 480,00 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом,

893 111,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 44-46 т. 1).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 16 травня 2016 року № 4660/4661 підпис від імені ОСОБА_1 в договорі поруки

від 19 липня 2007 року № HAH2GA00000027, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , розташований на зворотньому боці в графі «19.2 поручитель:» в рядку «Підпис_ ОСОБА_1 », - виконаний за допомогою пасти для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів, не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису

ОСОБА_1 (а.с. 221-230 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується

(не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-78цс13; від 11 травня

2016 року у справі № 6-806цс16.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним, ураховуючи висновок судової почеркознавчої експертизи, правильно виходив із того, що факт укладення оспорюваного договору поруки підтверджено та не спростовано.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня

2012 року у справі № 2-742/11 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення договору поруки від 19 липня 2007 року, відмовлено.

Також судами встановлено, що в матеріалах кредитної справи, копії якої було надано суду, містяться копії паспорта ОСОБА_1 , довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера, а також реєстраційних та звітних документів як фізичної особи - підприємця.

Крім того, матеріали кредитної справи містять заявку про поруки на кредитний ліміт, надану банку та підписану ОСОБА_1 26 червня 2007 року, якою він просить прийняти його поруку для надання кредитного ліміту ОСОБА_2 у сумі 100 000,00 доларів США на строк 120 місяців для реставрації (реконструкції) будинку та у якості забезпечення може надати свої доходи (а.с. 129 т. 1).

При цьому ОСОБА_1 у своїй зустрічній позовній заяві та його представник не оспорювали факт підписання ОСОБА_1 указаної заявки.

Жоден доказ немає для суду наперед встановленої сили, суд оцінює кожен доказ у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій на підставі належно оцінених доказів, дійшли правильного висновку про те, що висновок експерта є лише одним з доказів у справі і у цьому випадку він суперечить іншим доказам, зокрема, вищезазначеним матеріалам кредитної справи та рішенню Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 серпня

2012 року у справі № 2-742/11, відповідно до якого ОСОБА_1 ще у 2012 році оспорював вказаний договір поруки з інших підстав, не посилаючись на те, що він цей правочин не укладав та спірний договір не підписував.

Враховуючи, що висновок експерта суперечить сукупності інших доказів

у справі, суди правомірно не взяли його до уваги при вирішенні цієї справи та обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень у частині позовних вимог

ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами та застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10 листопада

2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору поруки, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк