Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 761/25545/16-ц

провадження № 61-19185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,

КратаВ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ (орган) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року у складі судді Маліновської В. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня

2017 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі ? Орган приватизації) про визнання недійсним та скасування розпорядження Органу приватизації.

Позовна заява мотивована тим, що в січні 2005 року ОСОБА_4 по виклику чоловіка виїхала з донькою ОСОБА_5 на проживання

в м. Гамбург, Німеччина, де й проживають по цей час.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2005 року по справі № 2-9033/05, ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування жилою площею в квартирі АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 27 листопада 2005 року.

За її заявою до ЖЕК № 1016 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були виключені

з нарахувань житлово-комунальних послуг. Не врахувавши, що її донька та онука втратили право користування жилою площею в спірній квартирі, Орган приватизації своїм розпорядженням від 24 липня 2013 року №1410 передав 67/100 частин у вигляді двох суміжних кімнат в комунальній квартирі в приватну спільну часткову власність позивачу, її дочці та онуці, які вже давно проживають в м. Гамбург, Німеччина. Таким чином, приватизація двох кімнат в спірній квартирі проведена з порушенням права на приватизацію житла.

Посилаючись на вказані обставини позивач вважає розпорядження про приватизацію житла незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині, що стосується права приватної спільної часткової власності її дочки -

ОСОБА_4 та малолітньої онуки - ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки в діях Органу приватизації під час спірної приватизації порушень не виявлено.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки рішенням суду ОСОБА_4 визнано такою, що втратила право користування спірною житловою площею вона не мала права брати участь у приватизації, так як право приватизації житла з державного комунального фонду мають тільки ті особи, які постійно проживають та мають право користуватися цим приміщенням.

Відзив відповідачем на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 серпня 2004 року ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 02 серпня 2004 року № 1381 отримала ордер № 00704 серії Б на жиле приміщення, на право зайняття з сім`єю з трьох осіб жилого приміщення площею 34,9 кв. м, що складається з двох кімнат

в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Право на зайняття двох кімнат в цій квартирі вона отримала разом із сім`єю, що складалась з її доньки - ОСОБА_4 та онуки - ОСОБА_5 Договір найму третьої кімнати в спірній квартирі був укладений з ОСОБА_6 , після смерті якої в 2010 році, у відповідності до розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 20 серпня 2010 року № 527 «Про зміну договорів найму жилих приміщень» зазначений договір найму окремої кімнати жилою площею 17,7 кв. м цієї квартири був змінений на користь сина позивача - ОСОБА_7 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2005 року

у справі № 2-9033/05 визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилою площею в квартирі

АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 27 листопада 2005 року.

26 червня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до Органу приватизації з заявою, в якій просив передати в приватну власність кімнату у комунальній квартирі. До заяви ОСОБА_7 надав пакет документів, зокрема: довідку про склад сім`ї наймача квартири (будинку), жилого блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають два наймача, та займані ними приміщення, видану ТОВ «Київжитлосвіт»

від 01 червня 2013 року вих. № 1216, згідно якої наймачами спірної квартири

є ОСОБА_7 (1 кімната) та ОСОБА_1 (2 кімнати).

Розпорядженням Органу приватизації «Про приватизацію кімнати у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 » від 24 липня 2013 року № 1411 вирішено задовольнити заяву наймача ОСОБА_7 щодо приватизації у комунальній квартирі, в якій він мешкає та передати кімнату

у комунальній квартирі, що знаходиться за зазначеною адресою в приватну власність. Згідно з вказаним розпорядженням ОСОБА_7 видано Свідоцтво на право власності на спірну квартиру від 24 липня 2013 року.

26 червня 2013 року до Органу приватизації надійшла заява від ОСОБА_1 , яка просила передати в приватну спільну часткову власність кімнати

у комунальній квартирі членам сім`ї у рівних частках: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вказана заява була підписана позивачем, ОСОБА_4 від свого імені й ОСОБА_4 та ОСОБА_8 від імені ОСОБА_5 . Із зазначеною заявою позивачем було надано пакет документів, зокрема: довідку про склад сім`ї наймача квартири (будинку), жилого блоку (секції) в гуртожитку, де мешкають два наймача, та займані ними приміщення, видану ТОВ «Київжитлосвіт» від 01 червня 2013 року вих. № 1215, згідно якої дві жилі кімнати займають та зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Розпорядженням Органу приватизації «Про приватизацію кімнат у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 » від 24 липня 2013 року

№ 1410 вирішено задовольнити прохання наймача ОСОБА_1 щодо приватизації кімнат у комунальній квартирі, в яких вона мешкає та передати їй та членам її сім`ї: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках кожному зазначені кімнати у комунальній квартирі в приватну спільну часткову власність. Згідно з вказаним розпорядженням Органу приватизації видано Свідоцтво на право власності на спірну квартиру від 24 липня 2013 року яким посвідчено, що кімнати у спірній квартирі дійсно належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї:

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках кожному.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з статтею 11 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у вказаній редакції). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій).

У цій справі позовні вимоги до належних відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заявлялись.

Разом з тим згідно частини другої статті 400 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат