справа № 274/630/17
провадження № 2/0274/207/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.11.19 року м. Бердичів
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючого - судді Замеги О.В.,
з участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого володіння,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним укладений між ним та ОСОБА_2 договір від 05.08.2015 щодо оренди належного йому автомобіля "Opel kaddet" 1.3 д.н.з. НОМЕР_1 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та витребувати у ОСОБА_2 легковий автомобіль "Opel kaddet" 1.3 д.н.з. НОМЕР_1 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , та повернути йому.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником легкового автомобіля "Opel kaddet" 1.3 д.н.з. НОМЕР_1 1986 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
Наймач по закінченню строку оренди автомобіль не повернув, ухиляється від контакту, продовжує безпідставно користуватись автомобілем.
Зазначає, що вказаний договір нотаріально не посвідчений, оскільки відповідач свідомо уникав від проведення даної дії.
В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог ст.ст. 128 - 130 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив, відзив про позов не надав. Заяву про розгляд справи в його відсутності суду не надала.
Зі згоди позивачки, судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 05.08.2015 року в простій письмовій формі між сторонами укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, відповідно до умов якого наймодавець зобов`язується надати в тимчасове платне користування (в найм/оренду) наймачу автомобіль "Opel KADETT 1.3", 1986 р.в., р.н. НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , строком на 12 місяців з дня передачі автомобіля.
Відповідно до договору орендна плата за користування автомобілем сплачується в розмірі 4000 грн., щомісячно.
Частиною 1 ст. 798 ЦК України передбачено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.
Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі(ч. 1 ст. 799 ЦК України).
Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 203 ЦК України передбачає, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; 6) правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Ст. 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо).
Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України, не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.
Таким чином, договір найму транспортного засобу, укладений між сторонами є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, а тому не створює юридичних наслідків у вигляді виконання умов такого договору.
У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання правочину недійсним.
Що стосується позовних вимог про витребування майна з чужого володіння, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Згідно правового висновку Верховного суду України у справі № 6-2161цс16 відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1. було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2. було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3. вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Вказаний перелік підстав є вичерпним, за яких майно, придбане відповідно до розписки, може бути витребуване у добросовісного набувача, яким у даному випадку є відповідач.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 16.09.2015 року по справі № 6-1203цс15, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суду необхідно встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника у силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.
Позивачем зазначено, що йому належить автомобіль "Opel kaddet" 1.3 д.н.з. НОМЕР_1 . Даним автомобілем користується відповідач без законних на те підстав, оскільки ніякого договору, крім договору найму, він з ним не укладав.
Вказана обставина свідчить про те, що позивач, передаючи автомобіль відповідачу, діяв з власної волі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог щодо витребування від відповідача на користь позивача транспортного засобу.
Крім того позивачем не надано доказів, де на даний час перебуває спірний автомобіль, і хто ним володіє.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 144, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 215,220,798-799 ЦК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого володіння відмовити.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня, наступного за днем дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня, наступного за днем його складання.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя О. В. Замега