ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/6935/17

провадження № 22-ц/818/5221/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.

за участю: секретаря - Щербань Р.М.

учасників справи -

представника позивача - ОСОБА_7

представника відповідача - Ольховського М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «СУВА» про розірвання договору та визнання права власності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Котляра Андрія Олексійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року, постановлене суддею Коротким І.П., в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «СУВА» (далі ТОВ «СУВА») про розірвання договору та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначав, що 28 січня 2014 року між ним та ТОВ «СУВА» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до умов якого продавець передає нежитлові приміщення 2-го поверху № 1-:-25, загально площею 957,3 кв.м., антресолі 2-го поверху № 26, 27, загальною площею 86,8 кв.м., усього площею 1044, 1 кв.м. в нежитловій будівлі літ. 3-4, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у власність ТОВ «СУВА», який приймає майно і сплачує за нього 546 000,00 грн. у строк до 28 січня 2017 року.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та не сплатив йому обумовленої грошової суми у встановлений в договорі строк.

Дане приміщення активно експлуатується вже понад три роки, товариство отримує прибуток від надання його в оренду, майно зношується та знецінюється з кожним днем.

У зв`язку з чим, позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року та скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «СУВА» на нежитлові приміщення 2-го поверху № 1-:-25, антресолі 2-го поверху № 26, 27 в нежитловій будівлі літ. 3-4 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на спірні нежитлові приміщення.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «СУВА», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною О.Г. за №146. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «СУВА» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що він як поручитель за договором поруки № 4473-ПР від 14 січня 2011 року сплатив кредитору за ОСОБА_2 у повному обсязі заборгованість по договору від 15 грудня 2010 року купівлі-продажу нежитлової будівлю літ. «3-4» за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим до нього перейшли всі права кредитора у відповідному зобов`язанні, які існували у продавця ТОВ «ФІНВЕСТБУД» по договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, укладеного з ОСОБА_2 ОСОБА_2 продовжує і на сьогоднішній день ухилятися від виконанню своїх обов`язків за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, так і не здійснивши оплату за придбану нежитлову будівлю. 28 січня 2014 року ОСОБА_2 поділив зазначену будівлю на окремі частини, які переоформив на юридичні особи (ТОВ «РАО 777», TOB «СОХАЙЖИ», TOB «СУВА», TOB «БІФЕЛЬ»), в яких він є кінцевим бенефіціарним власником. В подальшому ОСОБА_2 заявив позови про розірвання договорів купівлі - продажу нежитлових приміщень, які були нібито продані, але не оплачені юридичними особами, учасниками яких є ОСОБА_2 . В провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться інша справа за його позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА», ТОВ «БІФЕЛЬ» про визнання договорів купівлі - продажу від 15 грудня 2010 року та від 28 січня 2014 року недійсними. У разі визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі в цілому, її повернення практично стає неможливим у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 повертаються від його ж юридичних осіб вже окремі нежитлові приміщення цієї будівлі, що може розцінюватись як інший об`єкт нерухомого майна з іншим реєстраційним номером. Договір купівлі-продажу від 28 січня 2014 року, предметом якого стала частина нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , не був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ними, а мав виключну ціль по уникненню юридичної відповідальності за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань по договору купівлі-продажу від 15 грудня 2010 pоку.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 задоволено. Рішення Московського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 9 150,00 грн.

Не погодившись з постановою апеляційного суду Харківської області Поляк Ю.Н. подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року Верховний Суд виходив із того, що апеляційним судом не було з`ясовано в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_3 рішенням суду першої інстанції; питання про права ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно не розглядав, права останнього як поручителя вимагати за собою права на спірний об`єкт не обґрунтував.

15 жовтня 2019 року ОСОБА_2 надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких просив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрити.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 . та представник ТОВ «СУВА» - Ольховський М.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просила закрити апеляційне провадження.

ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с. 236-237, 240 том 2).

В заяві просили слухали справу за їх відсутності (а.с. 250-255 том 2).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «СУВА» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною О.Г. за №146, за яким позивачем продано відповідачу нежитлові приміщення загальною площею 1044,1 кв.м. в нежитловій будівлі літ 3-4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказує, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року вирішено питання про права та обов`язки останнього, оскільки він набув права кредитора за іншим договором, предметом якого є спірне нерухоме майно та існує інший спір про право стосовно того самого об`єкту нерухомого майна.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними доводами представника ОСОБА_3 , виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2010 року між ТОВ «ФІНВЕСТБУД» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі продажу нежитлової будівлі літ. 3-4 за адресою АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 5 500 000 грн., які покупець ОСОБА_2 повинен сплатити до 30 грудня 2011 року.

14 січня 2011 року між ТОВ «ФІНВЕСТБУД» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №4473-ПР, відповідно до якого останній поручився за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором купівлі- продажу від 15 грудня 2010 року. Строк дії договору до 31 грудня 2018 року.

Умовами договору передбачено, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як зазначає ОСОБА_3 , ОСОБА_2 продовжує і на сьогоднішній день ухилятися від виконанню своїх обов`язків за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, оплата за придбану нежитлову будівлю не здійснена. ОСОБА_2 поділив придбане ним приміщення на окремі частини, які переоформив шляхом укладання договорів- купівлі продажу від 28 січня 2014 року на підконтрольні йому господарські товариства ТОВ «РАО 777», TOB «СОХАЙЖИ», TOB «СУВА» та ТОВ «БІФЕЛЬ», в яких йому належить 77 відсотків статутного капіталу кожного з цих господарських товариств. Позови ОСОБА_2 до підконтрольних йому юридичних осіб про розірвання правочинів подані з метою отримання вже нових об`єктів нерухомого майна.

За змістом ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ «РАО 777», ТОВ «СУВА», ТОВ СОХАЙЖИ», ТОВ «БІФЕЛЬ» про визнання правочинів недійсними та визнання права власності задоволено у повному обсязі.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 31 січня 2019 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року судові рішення у цій справі скасовані.

Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ТОВ «РАО 777», ТОВ «Сува», ТОВ «Сохайжи», ТОВ «Біфель» про визнання правочинів недійсними та визнання права власності відмовлено.

Отже, на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у нього будь - яких прав на нерухоме майно, яке є предметом спірного договору купівлі - продажу.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в разі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Судове рішення, оскаржене особою, що не брала участі у справі повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, що прийнято про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки останніх.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року, яке оскаржується, позов ОСОБА_2 задоволено частково, розірвано договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «СУВА», в частині визнання права власності за ОСОБА_2 та скасування державної реєстрації у позові відмовлено.

При цьому питання про права та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося. Наявність іншого спору про право стосовно того самого об`єкту нерухомого майна, стороною у якому є також і ОСОБА_3 про зазначене не свідчить, оскільки вказаний спір, що ініційований ОСОБА_3 виник з інших правовідносин та він вирішений судами у встановленому законом порядку.

Також, колегії суддів зазначає, що посилання ОСОБА_3 на те, що укладанням договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «РАО 777», ТОВ «СОХАЙЖИ», ТОВ «СУВА», ТОВ «БІФЕЛЬ» позивач штучно розділив нерухоме майно на частини, їх реєстрація була проведена окремо та їм присвоєні окремі реєстраційні номери, що ускладнить виконання рішення суду, яким зазначені договори визнані недійсними, не спростовують висновків суду.

Судові рішення про визнання договору купівлі - продажу спірних нежитлових приміщень недійсним скасовані у касаційному порядку та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі - продажу недійсними внаслідок їх фіктивності відмовлено.

Колегія суддів вважає, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року про розірвання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «СУВА», не є перешкодою для кредиторів за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2010 року, укладеного між ТОВ "ФІНВЕСТБУД" та ОСОБА_2 , у поверненні у їх власність спірного нерухомого майна у разі розірвання або визнання недійсним останнього договору.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції ст. 651 ЦК України та відсутності підстав для розірвання договору не перевіряються колегією суддів оскільки не встановлено, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

За приписами п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 260, п.3 ч.1 ст.362, ст. 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Котляра Андрія Олексійовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2017 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака