Справа № 369/8340/19
Провадження № 2/740/1527/19
УХВАЛА

06 листопада 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ніжині заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У заяві ОСОБА_1 , поданій одночасно з пред`явленням ним позову до ОСОБА_2 про стягнення 20 000 доларів США заборгованості за договором позики, ставиться питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно відповідача, а саме: автомобіль «Jiip Grand Cherokee 4.0», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та заборони виїзду за кордон відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що сума боргу є значною та значно перевищує вартість автомобіля. Також відповідач, бажаючи ухилитися від відповідальності, може виїхати за кордон та переховуватися від суду та в подальшому -від виконавчої служби, що унеможливить виконання рішення.

Відповідно до положень частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до змісту ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і серед іншого, повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За змістом п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В порушення вимог ст.151 ЦПК України заява не містить: відомостей з відповідними доказами щодо підстав набуття права власності (законного володіння) вищезазначеним транспортним засобом відповідачу ОСОБА_2 та на підставі якого правочину.

Крім того, матеріали заяви не містять відповідних доказів щодо вартості транспортного засобу станом на час звернення до суду, що не дає змоги суду з`ясувати, чи є співмірними заходи забезпечення позову із вимогами, які будуть предметом позову.

Також, з матеріалів заяви не вбачається підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції прав про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь -яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно ч. 2 та ч. 4 ст.6 Закону "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну" громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Заявником ОСОБА_1 не зазначено, які обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України, не зазначено якими доказами підтверджуються такі обставини, не додано доказів, які б давали підстави вважати, що відповідач може виїхати за кордон, не виконавши зобов`язань.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки зазначені заявником доводи не доведені належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова