ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5038/19 Справа № 207/3303/18 Головуючий у першій інстанції: Тюлюнова В. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова Андрія Леонідовича, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що знаходиться за межею бідності і отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня, про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат, стягнення шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 09.07.2012 року, після встановлення їй інвалідності по загальному захворюванню, вона отримує мінімальну пенсію, яка не відповідає вимогам ст.ст. 3. 46 Конституції України і нормам діючого законодавства, в частині забезпечення фізичного існування позивача. Її пенсія не може забезпечити належне лікування та нормальне харчування, при постійному підвищенні цін на основні продукти та ліки, що загрожує здоров`ю і життю позивача. Це сталось у зв`язку з невідповідністю прожиткового мінімуму, встановленого законом, фактичним прожитковим мінімумом в містах Кам`янському Дніпропетровської області та у м. Дніпро. Таким чином, позовні вимоги до прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б. заявлені у зв`язку з порушенням статтей 3, 46, 68 Конституції України. Позовні вимоги до міського голови - Білоусова ОСОБА_2 пред`явлені на підставі ст.ст. 4, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 7 Конституції України, згідно яких в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування з відповідальністю за ст. 56 Конституції України. Відсутність у діяльності поєднань місцевих і державних інтересів у виконанні п. 9 ст. 27 Закону України «Про місцеве самоврядування» стосовно контролю за цінами і тарифами, а також стосовно допомоги малозабезпеченим особам з інвалідністю таким як позивач. Згідно ст. 24 Конституції України відповідачі, як громадянин України, мають рівні права і не можуть мати привілеї чи обмеження за ознаками майнового стану або іншими ознаками, стосовно ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Крім того, у січні 2018 року позивача обікрали, здійснивши несанкціоноване списання з банківської картки на загальну суму 15248,67 грн. Крім цих витрат добавились витрати у зв`язку з отриманими двома переломами кісток ноги, які стались 01.07.2018 року та 11.08.2018 року у м.Дніпро, де позивач була вимушена проживати, у зв`язку з відсутністю грошей на проживання у м. Кам`янське Дніпропетровської області. ОСОБА_1 перенесла моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я після перенесеної психологічної травми, практично втратила сон, постійно сльози на очах, важко говорити з людьми і родичами. Практично цей випадок змінив звичний уклад життя позивача і можливість проводити своє профілактичне лікування через відсутність коштів. Розмір грошового еквіваленту завданої моральної шкоди позивач оцінює у 20000,00 грн. який покладається на міського голову - Білоусова ОСОБА_2 , який не забезпечує захист власності у м. Кам`янське Дніпропетровської області. Тому позивач просила:

- визнати її такою, що знаходиться за межею бідності і отримує пенсію по інвалідності в недостатній сумі для забезпечення виконання вимог ст. 46 Конституції України, бо єдине джерело існування не забезпечує їй прожиткового рівня;

- виправити становище шляхом перерахунку пенсії і призначити додаткові соціальні виплати для виконання конституційних прав на достатній життєвий рівень не нижче за прожитковий;

- стягнути з прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б. завдану матеріальну шкоду в сумі 15000,00 грн.;

- стягнути з міського голови м. Камянське Дніпропетровської області - ОСОБА_4 завдану моральну шкоду в сумі 20000,00 грн., а також просила покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 09.07.2012 року безстроково, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №002481 від 16.07.2012 року та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 07.08.2012 року (а.с. 17).

Згідно копії довідки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №19210/8 від 05.09.2018 року, ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 1312,00 грн. з серпня 2017 року по вересень 2017 року включно та в розмірі 1452,00 грн. в період з жовтня 2017 року по серпень 2018 року включно (а.с. 14).

ОСОБА_1 звернулась до суду у порядку цивільного судочинства з позовом до прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова Андрія Леонідовича, в якому з посиланням на положення Конституції України, просить, зокрема, визнати її такою, що знаходиться за межею бідності і отримує пенсію по інвалідності в недостатній сумі для забезпечення виконання вимог ст. 46 Конституції України, бо єдине джерело існування не забезпечує їй прожиткового рівня; виправити становище шляхом перерахунку пенсії і призначити додаткові соціальні виплати для виконання конституційних прав на достатній життєвий рівень не нижче за прожитковий (а.с. 12-13).

Виплати, про які просить позивач, є соціальними виплатами, тобто за своєю правовою природою є або компенсацією, або соціальною пільгою, виплата яких покладена на відповідні органи і фінансується за рахунок Державного бюджету України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 1 частини першої статті 3 КАС України вказано, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Згідно зі статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Колегія враховує, що ОСОБА_1 просить про визнання її такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня; про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат, тобто нарахувань, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету.

Відповідачами у справі є суб`єкти владних повноважень, які здійснюють (здійснювали) владні управлінські функції на основі законодавства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктами владних повноважень владних управлінських функцій.

За положеннями п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Наслідки порушення предметної чи суб`єктної юрисдикції передбачено у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України, де зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За положеннями статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, колегія приходить до висновку, що спір в частині вимог ОСОБА_1 до прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б., міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова А.Л. про визнання особи такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня; про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовим, пов`язаний з незгодою позивача з розміром нарахованої їй соціальної виплати (пенсії). Отже, оскаржуване рішення місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, в частині наведених вище позовних вимог, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки у вказаній частині справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання положення частини першої статті 256 ЦПК України суд повідомляє ОСОБА_1 , що для вирішення її вимог до прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б., міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області ОСОБА_4 про визнання особи такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня; про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат вона може звернутись до судуадміністративної юрисдикції.

На обгрунтування позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди позивач посилається на положення ст.ст. 1166, 1177 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Позивачем не обґрунтовано в чому полягає протиправна винна поведінка прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б., яка призвела до спричинення ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму 15000,00 грн.; відсутні також докази щодо факту спричинення позивачу матеріальної шкоди та її розміру.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Матеріали справи також не містять доказів спричинення позивачу міським головою м.Камянське Дніпропетровської області ОСОБА_5 .Л. моральної шкоди, у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 мінімальної пенсії по інвалідності, списанням з банківської картки позивачки грошових коштів, отриманням травми - перелому ноги, неможливістю проводити профілактичне лікування. Суду не надані докази на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме вказаним відповідачем та розміру шкоди.

Позивачем не наведене обгрунтування наявності причинно-наслідкового звязку між певними діями вказаних відповідачів, як субєктів цивільно-правових відносин, та негативними наслідками, що настали для позивача.

Клопотань про надання суду доказів, про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог до прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б. про стягнення матеріальної шкоди та до міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що підстави для закриття провадження в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди не встановлено, оскільки позивачем не зазначено, що дана шкода заподіяна відповідачами, як суб`єктами владних повноважень.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, допустив порушення норм процесуального права, а тому рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення про часткове закриття провадження у справі та відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова Андрія Леонідовича про визнання особи такою, що отримує пенсію в недостатньому розмірі, що не забезпечує прожиткового рівня; про перерахунок пенсії і призначення додаткових соціальних виплат, закрити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прем`єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича про стягнення матеріальної шкоди та до міського голови м. Кам`янське Дніпропетровської області Білоусова Андрія ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді