Справа № 0907/510/2012
Провадження № 2/344/163/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Всеукраїнське громадське об`єднання «Центр захисту прав людини «Свобода» про стягнення половини вартості витрат понесених на ремонт підвального нежитлового приміщення в сумі 362 000, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., визнання права власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення та стягнення грошової компенсації 1/2 частини приміщення в розмірі 15 000 грн., визнання недійсним та розірвання договору оренди від 07.03.2011 року, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням, зобов`язання звільнити спірне нежитлове приміщення, стягнення вартості відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення для приведення приміщення у попередній до оренди стан, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Всеукраїнське громадське об`єднання «Центр захисту прав людини «Свобода» про стягнення половини вартості витрат понесених на ремонт підвального нежитлового приміщення в сумі 362 000, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., визнання права власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення та стягнення грошової компенсації 1/2 частини приміщення в розмірі 15 000 грн., визнання недійсним та розірвання договору оренди від 07.03.2011 року, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням, зобов`язання звільнити спірне нежитлове приміщення, стягнення вартості відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення для приведення приміщення у попередній до оренди стан, стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з відповідачкою ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень №ВЕЕ 289092 від 06.02.07р., посвідченого нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Л.І., зареєстрованого в реєстрі за №735; та Договору дарування частини нежитлових приміщень №ВКІ989499 від 14.05.08р., зареєстрованого в реєстрі №572 нотаріусом Максимчин Т.В., є співвласниками підвального нежитлового приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу частини нежитлових приміщень, саме приміщення хоч і не мало істотних недоліків, які б перешкоджали використанню предмету договору за цільовим призначенням, але мало 40% зносу. У зв`язку з чим підвальне приміщення, що є співласністю потребувало поточного(капітального) ремонту для підтримування його в належному стані та функціонального використання. В період часу 2008-2009 роки, за згодою відповідача було проведено ремонт даного приміщення за власні кошти позивача. Сума витрат яких становить 83 000 дол.США ( що еквівалентно 720 000 грн. по курсу НБУ). Таким чином частку яку повинен був сплатити відповідач становить 41 500 дол. США ( що еквівалентно 3620000 грн. по курсу НБУ). А тому просив стягнути з відповідача 362 000 гривень матеріальної шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди.

08.07.2010 року ОСОБА_2 подала заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що, договору між співвласниками щодо управління майном не укладалось, вона не доручала ОСОБА_4 і ОСОБА_1 управління своїм майном, не здавала своє майно їм в оренду, не укладала угод на ремонт чи сплату обов`язкових платежів, а тому, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 законного права по відшкодуванню надуманих, фіктивних витрат не мають. Таким чином, вважає, що сума матеріальної та моральної шкоди, що заявлена позивачем є безпідставною і не обґрунтованою. У задоволенні позову просила відмовити (а.с.119-125 том 1).

14.07.2010 року ОСОБА_4 подана заява про зміну предмета позову про визнання права власності на переобладнану річ. Згідно даної заяви позивач просив визнати право власності за ОСОБА_4 на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 - АДРЕСА_1 з зобов`язанням сплатити відповідачу ОСОБА_2 15 000 грн. вартості 1/2 частини приміщення (а.с.134-136 том 1)

03.06.2010 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання дій протиправними, усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження 1/2 частиною нежитлового підвального приміщення (а.с.143-153 том 1).

Ухвалою суду від 06.10.2010 року вищевказані позови об`єднані в одне провадження (а.с.173 том 1).

ОСОБА_4 17.08.2012 року звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог про визнання права власності на перероблену річ, розірвання договору оренди та усунення перешкод у користуванні приміщенням (а.с.168-170 том 2).

15.02.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог про визнання права власності на перероблену річ, розірвання договору оренди та усунення перешкод у користуванні приміщенням, відшкодування вартості відновлювального ремонту (а.с.179-183 том 2).

27.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на перероблену річ, розірвання договору оренди та усунення перешкод у користуванні приміщенням (а.с.242-245 том 2).

03.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на перероблену річ, розірвання договору оренди та усунення перешкод у користуванні приміщенням, відшкодування вартості відновлювального ремонту (а.с.3-8 том 3).

24.02.2015 року ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву про визнання права власності на перероблену річ, розірвання договору оренди та усунення перешкод у користуванні приміщенням, відшкодування вартості відновлювального ремонту, вимогами якої просив визнати за ним ОСОБА_1 право власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 з зобов`язанням його сплатити відповідачу ОСОБА_2 31 552 грн. вартості 1/2 частини приміщення; надати йому термін для внесення грошової суми в розмірі 31 552 грн. на депозитний рахунок суду для забезпечення позову; визнати недійсним та розірвати укладений договір оренди між ОСОБА_2 та Всеукраїнським об`єднанням Центром захисту прав людини "Свобода" від 07.03.2.011р. з моменту його укладання, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні належним йому приміщенням та передати йому ключі від вхідних дверей до приміщення; зобов`язати відповідача Всеукраїнське громадське об`єднання центр захисту прав людини "Свобода" звільнити спірне нежитлове підвальне приміщення АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для приведення вказаного приміщення у попередній до оренди стан (а.с.140-145 том 3).

21.03.2016 року ОСОБА_1 подав позовну заяву про збільшеня позовних вимог, згідно якої просив визнати за ним ОСОБА_1 право власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 з зобов`язанням його сплатити відповідачу ОСОБА_2 31 552 грн. вартості 1/2 частини приміщення; визнати недійсним та розірвати укладений договір оренди між ОСОБА_2 . Всеукраїнським об`єднанням "Центром захисту прав людини "Свобода" від 07.03.2011 р. з моменту його укладання; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні належним йому приміщенням та передати ключі від вхідних дверей до приміщення; зобов`язати відповідача Всеукраїнське громадське об`єднання "Центр захисту прав людини "Свобода" звільнити спірне нежитлове підвальне приміщення АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для приведення вказаного приміщення у попередній до оренди стан в сумі 6 658 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.; стягнути з відповідача на його користь - судові витрати: судовий збір в сумі 1 700 грн., за проведення експертизи в сумі 13 681, за надання юридичної допомоги в сумі 17 630 грн. (а.с.36-38 том 4).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.04.2019 р. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження 1/2 частиною нежитлового підвального приміщення залишено без розгляду.

Позивач та його представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Надали пояснення аналогічні вказаним у позові та письмових поясненнях. Просили позов задоволити. 19.04.2019р. у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Відповідач та представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги не визнали з мотиввів викладених у запереченні на позов та зустрічній позовній заяві. ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності(а.с. 84 том 5).

Представник відповідача Всеукраїнське громадське об`єднання «Центр захисту прав людини «Свобода» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 03.05.2006 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , Покупцем був укладений договір купівлі-продажу ВСР №857943. Відповідно до умов договору ОСОБА_5 продає, а ОСОБА_2 купляє нежитлові підвальні приміщення загальною площею 62,99 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначений договір купівлі-продажу зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів за № 2345313 від 03.05.2006 року (а.с.155, 156 том 1).

Отже, ОСОБА_2 в 2006 році стала власником нежитлових підвальних приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу /1272/ 03.05.2006/, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ №10617055 від 12.05.2006 (а.с.157 том 1).

06.02.2007 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , Покупцем був укладений договір купівлі-продажу частини нежитлових приміщень НОМЕР_1 . Відповідно до умов договору ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 1/2 частину нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та сплатити за неї обумовлену грошову суму. Що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ № 13511530 від 09.02.2007 ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові підвальні приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 розмір частки 1/2, на підставі договору купівлі-продажу /735/ 06.02.2007/, та копією витягу з державного реєстру правочинів за № витягу 3532485 від 06.02.2007(а.с.162-164 том 1).

14.05.2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , Обдаровуваним був укладений договір дарування частини нежитлових приміщень НОМЕР_2 . Згідно п.1 Договору Дарувальник передає безоплатно у власність Обдаровуваного 1/2 частину нежитлових підвальних приміщень номер 2 (два), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відчужуваних нежитлових приміщень становить 62,99 м.кв. (а.с.4 том 1).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ № 18806615 від 14.05.2008 ОСОБА_4 на праві приватної власності належать нежитлові підвальні приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 розмір частки 1/2, на підставі договору дарування /572/14.05.2008/. Та підтверджується копією витягу з державного реєстру правочинів за № витягу 5914011(а.с.5, 6 том 1).

Як вбачається з копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Івано-Франківського ОБТІ ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2007 року та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.2006 року на праві приватної власності по 1/2 частці належать нежитлові підвальні приміщення, заг. площею 62,99 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 166 том 1).

Згідно копії звіту про незалежну оцінку нежитлових підвальних приміщень площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 , вартість нежитлових підвальних приміщень площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 на дату оцінки 08.05.2008 року становила 205 814 грн. (а.с.23-53 том 1).

Згідно копії звіту про незалежну оцінку нежитлових підвальних приміщень площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 , вартість нежитлових підвальних приміщень площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 на дату оцінки 04.03.2010 року становила 746 000 грн. ( а.с.54-104 том 1).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно положень статей 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до вимог частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За правилами ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач ОСОБА_4 просить про визнання за ним права власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 з зобов`язанням його сплатити відповідачу ОСОБА_2 31 552 грн. вартості 1/2 частини приміщення, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для приведення вказаного приміщення у попередній до оренди стан в сумі 6 658 грн. та зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні належним йому приміщенням та передати ключі від вхідних дверей до приміщення.

В обгрунтування вимоги посилається на те, що він укладав 15.05.2008 року договір підряду з підрядником ПП Кішка, який зобов"язується на власний розсуд виконати певну роботу та позивач оплатив за виконану роботу суму у розмірі - 347 000 грн. про що свідчать квитанції до прибуткового касового ордера від 08.08.2009 року, 04.04.2009 року, 02.08.2008 року, 09.09.2008 року, 15.05.2008 року, 31.05.2008 року,11.01.2009 року, 26.10.2008 року01.10.2008 року, 11.11.2008 року. На підтвердження виконання зобов"язання надав акт виконаних ремонтно-опоряджувальних робіт станом на 01.01.2010 року нежитлових підвальних приміщень площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 , відповідно до якого роботи виконані на загальну суму: 191 257,10 грн., витрати матеріалу 180 743 грн., загальна сума витрат 372 000 грн. Станом на 01.10.2010 року заборгованість по акту виконаних робіт 25 000 грн. (а.с.108-111, 129, 130 том 1).

Відповідно до експертного заключення № В-73 Івано-Франківського ТПП, яке проводилось за заявою ОСОБА_4 від 10.02.2011 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт у нежитловому приміщенні, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, яка визначена у програмному комплексі АС-4, що грунтується на державних будівельних нормах та вказана у довідці про вартість виконаних будівельних робіт і витрат № 115-02-1-1 становить 270 023 грн. (а.с.209, 210, 213 том 1).

Проте, твердження позивача про заключення договору підряду, акти виконаних робіт, розписки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про проведені ними будівельні роботи, проведення виплат за проведені будівельні роботи спростовується копіями протоколів допитів свідків та протоколом очної ставки у кримінальному провадженні №0003507 внесеного до ЄРДР 28.12.2013за ч.1 ст. 358 КК України, а саме: ПП ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , які стверджують, що договір на виконання будівельних робіт, акт виконаних робіт та чеки на проплату були фіктивні, укладались під тиском ОСОБА_16 , який повідомив, що у нього виникли проблеми з другим власником приміщення та ніхто цих фіктивних документів не побачить. Жодних будівельних робіт по вказаній адресі ними не проводилось (а.с. 149-155 том 2, а.с.2-23 том 5).

Крім, того поясненнями ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які проживають по сусідству встановлено, що протягом чотирьох років по АДРЕСА_1 в підвальному приміщенні двері зачинені та опечатані, ніякого другого виходу немає(а.с.24, 25том 5).

Даний факт також підтверджується відповіддю начальника Івано-Франківського МВ УМВС Шкутова В.В., з якої вбачається, що за заявою ОСОБА_19 було проведено перевірку використання підвального приміщення по АДРЕСА_1 та встановлено, що підвальним приміщення (офісом) за вищевказаною адресою ніхто не користується, оскільки воно зачинене та опечатане в грудні 2011 року, паперовою біркою з написом (для пакетів №1) слідчим УБОЗ УМВС в Івано-Франківській області у присутності понятих (а.с. 149 том 3).

Як вбачається з копії висновку №3943 судової будівельно-технічної експертизи від 01.02.2016 р., встановлено, що визначити чи отримало спірне нежитлове підвальне приміщення по АДРЕСА_1 будь-які погіршення (пошкодження стін, стелі, підлоги, вмонтованого устаткування) з 07.03.2011 року по даний час встановити технічно не можливо. Чи здійснювався будь-який поточний ремонт (фарбування стін, стелі, заміни вмонтованого устаткування) з 07.03.2011 року по даний час, за даними проведеного судовим експертом огляду, встановити не надається можливим. За даними звітів про незалежну оцінку нежитлових підвальних приміщень по АДРЕСА_1 виконаних оцінювачем ОСОБА_20 станом на 08.05.2008 року та станом на 04.03.2010 року технічний стан нежитлових підвальних приміщень оцінюється як незадовільний (вимагає ремонту) та відмінний. Вартість відновлюваного ремонту нежитлових підвальних приміщень, розташованих в житловому будинку АДРЕСА_1 , за даних звіту про незалежну оцінку нежитлових підвальних приміщень по АДРЕСА_1 виконаного оцінювачем Тарнопольським станом на 04 березня 2010 року, становить 6 658,0 грн.(а.с.1-13 том 4).

Отже, суд не вбачає законних підстав для покладення на відповідачку обов`язку по відшкодуванню даних витрат позивачу виходячи з наступного:

Згідно закону, що регулює відносини між співвласниками спільного майна, - всі питання з приводу утримання спільного майна, в тому числі його ремонту, покращення, оздоблення, зміни, тощо - співвласники повинні здійснювати за взаємною згодою, тобто для здійснення вказаного ремонту (який є покращенням майна, і не є у даному випадку аварійним, необхідним) - вимагалась згода всіх співвласників. Натомість у даному випадку позивач не довів, що даний ремонт (якщо він і був виконаний саме ним і за його кошти) він зробив за згодою відповідачки, або що відповідачка надавала згоду на відшкодування половини витрат після проведення ремонту, або що розмір витрат узгоджувався з відповідачкою, суду не надано доказів наявності такої згоди (домовленості між співвласниками). Так само відсутні докази того, що вказаний ремонт не допускав зволікань, був викликаний необхідністю запобігання руйнуванню (псуванню) майна, з метою усунення суттєвих недоліків, що перешкоджали його використанню, з метою запобігання завданню шкоди, тощо - що при певних умовах могло б бути розглянуте судом як таке, що потяло вимушені термінові витрати на утримання спільного майна, у відповідності до передбаченого законом обов`язку співвласників нести спільно витрати на утримання майна.

Проведення поліпшень, покращеного і більш якісного та вищого за рівнем оздоблення приміщень, не може розглядатись як обов`язок власника по утриманню майна, як витрати на утримання майна, до чого закон зобов`язує всіх співвласників. А згідно закону особа не може бути примушена до вчинення дій, вчиняти які вона не зобов`язана. Тому витрати у разі, якщо їх дійсно поніс позивач, є витратами одного з співвласників на власний розсуд, без дотримання вимог закону про користування спільним майном за взаємної згодою і домовленістю.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Крім того, за законом, що регулює правовідносини між співвласниками, співвласники розпоряджаються і користуються спільним майном у відповідності до їх часток. Натомість, позивач не обґрунтував, з яких підстав він мав намір робити ремонт у всьому приміщенні, при тому, що позивачу належить в даному приміщенні лише 1/2, позивачем не доведено наявність у нього підстав для розпорядження цілим нежитловим приміщенням з даного приводу. Ніяких доказів на підтвердження того, що це охоплювалось домовленістю між співвласниками, позивач суду не надав.

Крім того доказів того що ОСОБА_2 перешкоджає позивачу у здійсненні ним вільного та безперешкодного доступу до підвального приміщення ОСОБА_1 суду не надано, а тому дана вимога є безпідставною та до задаволення не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним та розірвання укладеного договору оренди між ОСОБА_2 та Всеукраїнським об`єднанням "Центром захисту прав людини "Свобода" від 07.03.2011 р. з моменту його укладання та зобов`язати відповідача Всеукраїнське громадське об`єднання центр захисту прав людини "Свобода" звільнити спірне нежитлове підвальне приміщення АДРЕСА_1 то суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії договору оренди укладеного 07.03.2011 року ОСОБА_2 та Всеукраїнським громадським обєднанням "Центр захисту прав людини "Свобода", за яким ОСОБА_2 здає в оренду на 1 рік своє приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.171 том 1). Та відповідно до копії договору оренди від 14.03.2011 р. укладеного ОСОБА_2 та Всеукраїнським громадським об`єднанням "Центр захисту прав людини "Свобода" укладено договір розірвання оренди від 07.03.2011 року за згодою сторін(а.с. 237 том 3). А тому, суд вважає дану вимогу безпідставною та не обгрунтованою.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Що стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. то суд приходить до переконання про відмову у задоволенні заявленої вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак, як встановлено судом та вищезазначено, відповідачкою ОСОБА_2 не вчинено жодних неправомірних дій чи бездіяльності та не прийнято неправомірних рішень щодо позивача, а отже, нею не могла бути завдана йому будь-яка моральна шкода.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є надуманою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та на професійну правничу допомогу.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення площею 62,99 кв.м. по АДРЕСА_1 з зобов`язанням сплатити відповідачці 31 552 грн. вартості 1/2 частини приміщення; визнання недійсним та розірвання укладеного договору оренди між ОСОБА_2 та Всеукраїнським об`єднанням Центром захисту прав людини "Свобода" від 07.03.2011 р. з моменту його укладання; зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні належним йому приміщенням та передати ключі від вхідних дверей до приміщення; зобов`язання відповідача Всеукраїнське громадське об`єднання "Центр захисту прав людини "Свобода" звільнити спірне нежитлове підвальне приміщення АДРЕСА_1 ; стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для приведення вказаного приміщення у попередній до оренди стан в сумі 6 658 грн.; стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. не підлягають до задоволення, то підстав для стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, а саме: судового збору в сумі 1 700 грн., за проведення експертизи в сумі 13 681, юридичної допомоги в сумі 17 630 грн. немає.

Таким чином, виходячи з усіх заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Всеукраїнське громадське об`єднання «Центр захисту прав людини «Свобода» про, стягнення половини вартості витрат понесених на ремонт підвального нежитлового приміщення в сумі 362 000, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., визнання права власності на перероблену річ підвальне нежитлове приміщення та стягнення грошової компенсації 1/2 частини приміщення в розмірі 15 000 грн., визнання недійсним та розірвання договору оренди від 07.03.2011 року, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням, зобов`язання звільнити спірне нежитлове приміщення, стягнення вартості відновлювального ремонту підвального нежитлового приміщення для приведення приміщення у попередній до оренди стан, стягнення судових витрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 08.05.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.