Номер провадження: 22-ц/813/5566/19
Номер справи місцевого суду: 522/8123/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року ухваленого під головуванням судді Науменко А.В., -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі (АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захистпорушеного права, шляхом зверненнястягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0014/74/48555 від 24.03.2006 року відповідно до умов якого позивачем було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 доларів США, що еквівалентно 757500 грн., строком до 24.03.2026 року зі сплатою 12 % річних, а позичальникзобов`язавсяналежним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а такожсплатитипроценти за користування кредитом, комісіїзгідно умов договору та тарифів кредитора, та виконативсііншізобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між АППБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір застави майнових прав від 30.03.2006 року, згідно якого виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено майновими правами за Договором № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, укладеного 11 липня 2005 року та додатковою угодою до договору № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 11 липня 2005 року, укладеної 24.03.2006 року між іпотекодавцем ОСОБА_3 та ТОВ «СТІКОН».

Післявстановлення факту переходу до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру, позивачвважав, щовищезазначенийдоговіріпотеки є дійсним для набувачіввідповідногонерухомого майна, а тому вказанівідповідачінабули статусу іпотекодавців і несутьвсіобов`язки за іпотечним договором на тих самих умовах, щоіснували до набуття ними права власності на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, позивачзвернувся до суду з вказаним позовом,в якому просив про погашеннязаборгованості у сумі 1 021 17,87 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 26 985 048,24 грн. за кредитним договором № 014/0014/74/48555 від 24.03.2006 року, шляхом зверненнястягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальноюплощею 144,4 кв.м., житловоюплощею 75,9 кв.м., щоскладається з трьохкімнат та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , на правівласності на нерухомемайно, згідно договору купівлі-продажу р. № 1-1801, 10.08.2012 р., Друга одеськадержавнанотаріальна контора, шляхом застосуванняпроцедури продажу, встановленої ст.23 Закону України «Про іпотеку» та надати право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на продаж будь-якійособіпокупцеві за ціною не менше 3 490 432,47 грн. та надати право позивачу на проведенняусіхдійпов`язанихізреалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовленняоригіналів, дублікатів, копійправовстановлюючихдокументів та технічноїдокументації, також просив стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору.

РішеннямПриморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року у задоволені позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовзадовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначив, що суд відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що позивач не надав суду доказів про внесення відомостей про заставу до державного реєстру застав нерухомого майна чи майнових прав, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про відсутність запису застави спірних майнових прав у реєстрі застав, оскільки позивачем були доведені вимоги позову, однак суд їх до уваги не прийняв, що обумовило ухвалення незаконного рішення по справі.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 24.03.2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0014/74/48555 від 24.03.2006 року, відповідно до умов якого позивачем було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 доларів США, що еквівалентно 757500 грн., строком до 24.03.2026 року зі сплатою 12% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

24.03.2006 року між ТОВ «Стікон», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до Договору № Ш-12-ф інвестування будівництва в м.Одесі від 11 липня 2005 року.

Пунктом 1 Додаткової угоди визначено, що у зв`язку з передачею своїх прав по Договору № Ш-12-ф інвестування житла в м. АДРЕСА_2 від 11 липня 2005 року ОСОБА_5 ОСОБА_3 , сторони дійшли угоди внести наступні зміни в преамбулу п.1.4 Договору інвестування, а саме було внесено зміни в запланований строк введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_3 ) та визначено строк 2 квартал 2006 року. Інші умови Договору залишилися в силі.

Згідно основного Договору інвестування, укладеного 11.07.2005 року між ТОВ «Стікон» та ОСОБА_5 за № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, ОСОБА_5 здійснюється внесення інвестицій у будівництво житлових будинків та виконання ним робіт по розвитку міських інженерних споруд, комунікацій, міської інфраструктури та отримання пакету документів на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 147,0 кв.м.

Таким чином, ОСОБА_3 набув усіх прав по інвестуванню трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 147,0 кв.м.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору між кредитором та ОСОБА_3 було укладено договір Застави майнових прав від 30.03.2006 року.

Відповідно до п.1.2 договору Застави, Заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає Заставодержателю у заставу майнові права за Договором № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі, укладеного 11 липня 2005 року та Додатковою угоди до Договору № Ш-12-ф про інвестування будівництва житла в м. Одесі від 11 липня 2005 року, укладеної 24.03.2006 року між Заставодавцем ОСОБА_3 та ТОВ «Стікон».

Умовами Договору Застави також було визначено наступне.

Положення п.1.3 визначали, що боржником, відносно Заставодавця є ТОВ «Стікон».

Відповідно до п.4.4 у разі втрати заставних прав Заставодержатель має право вимагати відЗаставодавця їх відновлення або заміни іншим майном такої ж вартості, а якщо це не зроблено дострокового виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору та цього договору.

Реалізація предмета застави, відповідно до п.8.1, провадиться шляхом уступки Заставодавцем заставодержателем вимоги, що випливає із предмета застави, на підставі відповідного договору.

Пунктом 8.2 визначено, що заставодержатель має право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

В подальшому, 10.09.2006 року між ТОВ «Стікон» та ОСОБА_6 було укладено Додаткову угоду до Договору № Ш-12-ф інвестування житла в м. Одесі від 11.07.2005 року.

Дана Додаткова угода була укладена з урахуванням додаткових угод від 24.03.2006 року та 15.08.2006 року.

Цією Додатковою угоду було внесено зміни в п.1.2, який викладено в наступній редакції «1.2 Здійснення Замовником-Інвестором будівництва житла будинків та виконання ним умов по розвитку міських інженерних споруд, комунікацій, міської інфраструктури та отримання Соінвестором пакету документів та трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 для наступного оформлення прав власності на об`єкт».

Після введення будинку до експлуатації, ОСОБА_7 ,11.01.2007 року було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат жилою площею 75,9 кв.м., загальною площею 144,4 кв.м., яке 01.02.2007 року було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

10.08.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбали у ОСОБА_6 в рівних частках квартиру АДРЕСА_6 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу та зареєстрованим в єдиному державному реєстрі.

Відмовляючи у задоволені позову, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу», в редакції чинній на момент укладення договору, предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Частиною 2 статті 49 Закону України «Про заставу» визначено, що у договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов`язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Положеннями ч.1 ст.51 Закону України «Про заставу» передбачено, що при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов`язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов`язки, передбачені ст.50 цього Закону.

Відповідно до ст.577 ЦК України, застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру застав нерухомого майна.

Судом вірно встановлено, що доказів щодо внесення відомостей про заставу до Державного реєстру застав нерухомого майна, чи майнових прав позивачем до суду надано не було, на підставі чого судом був зроблений вірний висновок про відсутність запису застави спірних майнових прав у реєстрі застав.

Також з листа ТОВ «Стікон» від 14 вересня 2018 року за № 01/508вбачається, що у ТОВ «Стікон», яке виступало боржником перед заставодателем, була відсутня інформація щодо кредитного договору та договору застави майнових прав, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 як власником майнових прав.

Також судомвірно зазначено, що предметом Договору застави були майнові права, які в подальшому були передані заставодателем за договором

ОСОБА_6 був власником лише майнових прав, а не об`єкта нерухомості, на який позивач просить звернути стягнення, права на квартиру у ОСОБА_3 не виникали. В договорі застави зазначені майнові права на квартиру та будинок, які мають інші номера ніж адрес предмета іпотеки, на який позивач вимагає звернути стягнення.

Положеннями ст.331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Набуття права власності згідно зі ст.328 ЦК України це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти.

ОСОБА_3 за договором інвестування сплатив вартість об`єкта будівництва, проте право власності на спірну квартиру у нього не виникло.

Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення інвестиційного договору Законом України «Про інвестиційну діяльність».

За змістом інвестиційного договору ОСОБА_3 отримав лише право на набуття права власності в майбутньому, а не саме право власності на нерухоме майно.

На момент введення будинку в експлуатацію, ОСОБА_3 вже не був власником майнових прав, а відтак і не міг набути право власності на об`єкт нерухомого майна.

На підставі викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у позивача відсутні правові підстави для звернення стягнення на спірну квартиру, ОСОБА_8 та відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мали договірних відносин з банком (позивачем).

Стосовно вимог позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, судом зазначено наступне.

Статтями 1,5 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка була чинною на час укладення договорів іпотеки, визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий, виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавецьможе документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Спірний Договір застави (іпотеки) було укладено ОСОБА_3 24.03.2006 року, а тому на час укладення спірного договору від 24.03.2006 року, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України «Про запобігання впливу світової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі і до Закону України «Про іпотеку».

На підставі викладеного, оскільки майнові права на спірний об`єкт не могли бути предметом договору іпотеки, судом у задоволені вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовано було відмовлено.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року по справі № 60503 цс та в постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі № 447/3065/15-ц.

Також судом зазначено, що в ході судового розгляду за клопотанням представника позивача, був наданий строк для підготування позиції та надання пояснень на питання представника відповідачів з приводу посилання банку на Закон України «Про іпотеку» при тому, що ними було укладено договір Застави майнових прав, та яку саме норму належить застосовувати до спірних правовідносин; з відсутньої інформації щодо проведення реєстрації Застави, та повідомлення ТОВ «Стікон» про заставу майнових прав; підтвердження направлення ОСОБА_3 вимог щодо надання документів про введення квартири до експлуатації та зобов`язання укласти іпотечний договір; відомостей щодо звернення рішення Роздільнянського районного суду Одеської області до виконання.

Проте, представником позивача на вимогу суду, не було надано доказів щодо своєчасного направлення ОСОБА_3 та ТОВ «Стікон» відомостей щодо укладення договору застави та здійснення перевірок щодо введення будинку до експлуатації, хоча за договором застави на позивача також покладенні обов`язки щодо контролю за дотриманням умов договору.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги АТ «Райффайзен Банк Аваль`про те, щопозивачем були доведені вимоги позову, однак суд відмовляючи у задоволені позову, виходив з того, що позивач не надав суду доказів про внесення відомостей про заставу до державного реєстру застав нерухомого майна чи майнових прав, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про відсутність запису застави спірних майнових прав у реєстрі застав, колегія суддів вважає безпідставними, оскількидоказів на підтвердження доводів апеляційної скарги,відповідно до ст. 81 ЦПК України до суду надано не було, а самевнесення відомостей про заставу до державного реєстру застав нерухомого майна чи майнових прав, на підставі чого судом надана правова обґрунтована оцінка, що свідчить про об`єктивний та неупереджений розгляд справи районним судом у відповідності до ст. 263 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра