Справа № 186/1302/19
Провадження номер № 2/0186/429/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до Першотравенського міського суду з позовом до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову зазначає, що 04 жовтня 2018 року вона приватизувала квартиру АДРЕСА_1 та отримала свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 видане Першотравенським житлово-комунальним підприємством. Крім неї у приватизації житла приймали участь її неповнолітні діти донька ОСОБА_2 , та син ОСОБА_3 по 1/3 частки у кожного. 12.12.2018р. вона звернулась до державного реєстратора з заявою про реєстрацію її права власності на вищевказану квартиру, однак їй було відмовлено рішенням №44679304 від 18.12.2018р. у зв`язку з тим, що наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру накладений арешт на підставі ухвали б/н 30.08.1998р. Першотравенського міського суду реєстраційний номер обтяження 4848917 зареєстрований 23.04.2007р. реєстратором приватний нотаріус Мініна С.Я. власником квартири зазначено ОСОБА_4 . ОСОБА_4 ніколи не була і не могла бути власником квартири АДРЕСА_2 , так як квартира була не приватизована. Вважає що арешт накладено помилково внаслідок друкарської помилки. Таким чином на даний час на належне їй майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю.

Просить суд скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_3 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборони відчуження нерухомого майна за №4848917.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бухтіярова Є.В. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Шатохіна О.О. надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, рішенням Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року №110 про визнання наймача житлового приміщення та внесення змін до фінансово-особового рахунку визнано громадянку ОСОБА_1 основним наймачем квартири АДРЕСА_4 житлова площа 32,54 квадратних метрів), склад сім`ї 3 особи, у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача.

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_3 - син, отримали свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_2 , видане Першотравенським житлово-комунальним підприємством, на 1/3 частки кожний.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Барвіненко Тамари В`ячеславівни Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 грудня 2018 року №44679304, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/3 на квартиру, що розташована Дніпропетровська АДРЕСА_5 , у зв`язку з тим, що в обтяженні №4848917 власником квартири зазначено ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, міститься запис: від 23.04.2007 року за №4848917 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , запис внесено приватним нотаріусом Мініною С.Я. Згідно вказаного запису, арешт квартири накладено згідно ухвали Першотравенського міського суду №б/н від 30.08.1998 року. Власником квартири вказана ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на належне позивачам майно безпідставно накладено арешт, чим порушені їх майнові права щодо розпорядження власністю, так як ОСОБА_4 , на майно якої було накладено арешт, не проживала та не проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(даліКонвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Тобто, право приватної власності позивачів є непорушним.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах Immobiliare Saffi v. Italy, заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Також, суд наголошує на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі James and Others v. the United Kingdom, п. 50, Series A № 98).

Відповідно до положення ст.47 Конституції України держава створює умови, за яких громадянин матиме змогу придбати житло у власність.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статями 386-393 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, позовні вимоги позивача про скасування арешту квартири АДРЕСА_2 , який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №4848917 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 7, 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 316-320, 321, 328, 386-393 ЦК України, - суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , накладений на підставі ухвали Першотравенського міського суду, Дніпропетровської області № б/н від 30.08.1998 року (реєстраційний номер обтяження 4848917).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

СУДДЯ: С.С. Кривошея