Провадження № 2/760/388/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба в справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та встановленні порядку спілкування з дитиною, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначити способи його участі у вихованні дитини, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік побачень: 1-а та 3-я субота місяця з 14:00 до 17:00; 2-а та 4-а неділя місяця з 14:00 до 17:00;

- в інші дні, не передбачені цим графіком, коли відвідування сина є обов`язково необхідним.

Посилається в позові на те, що з 07 липня 2010 року перебував у шлюбі з відповідачкою, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_7 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року шлюб між ними був розірваний, визначено місце проживання дитини з матір`ю.

В кінці червня 2017 року відповідачка зникла разом з дитиною, внаслідок чого він не бачився з сином більше ніж півроку, всі відомі засоби зв`язку з відповідачкою були вимкнені.

Він неодноразово звертався до правоохоронних органів, державної прикордонної служби України та інших органів з запитами про місцезнаходження дитини.

Лише 13 грудня 2017 року йому стало відоме місце проживання відповідачки з дитиною після реєстрації нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

13 січня 2018 року він з`явився за зазначеною адресою для зустрічі з сином, однак відповідачка викликала поліцію, повідомивши про проникнення до житла невідомої особи.

22 січня 2018 року відносно нього був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва провадження в справі було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дає можливості спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, пояснюючи це відсутністю бажання дитини бачитися з ним та порушенням інтересів останньої.

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 454 від 01 жовтня 2018 року йому встановлено графік спілкування з дитиною терміном на шість місяців, який включає: 1-у та 3-ю суботу місяця з 14:00 до 17:00 та 2-у та 4-у неділю місяця з 14:00 до 17:00.

Відповідачка дане рішення не виконує, продовжує чинити йому перешкоди в спілкуванні з сином, завдаючи шкодить інтересам дитини.

Зазначає, що має рівні з відповідачкою права щодо спілкування з дитиною та участі в її вихованні, незалежно від того, з ким остання проживає.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечував.

Підтримав поданий відповідачкою відзив на позов та посилався на те, що позивач у сім`ї поводив себе агресивно та неодноразово наносив тілесні ушкодження відповідачці, поте до кримінальної відповідальності його вдалось притягнути лише щодо подій, які трапилися 10 жовтня 2013 року.

Вироком Солом`янського суду м. Києва від 19 березня 2014 року позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 КК України.

Внаслідок протиправної поведінки позивача у дитини почали розвиватися страхи, в тому числі до батька.

У зв`язку з цим відповідачка вимушена була звертатися до психолога для надання дитині необхідної реабілітації, а згодом продати квартиру, в якій вони проживали, та змінити місце проживання.

Вважає, що поведінка позивача негативно впливає на розвиток дитини, оскільки він проявляв агресію відносно неї та дитини.

З метою створення належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне забезпечити зустрічі позивача з дитиною один раз на місяць в її присутності та присутності соціального працівника або психолога на території ЖК «Кришталеві джерела» у світлу пору доби не в примусовому для дитини порядку.

Просить врахувати ці обставини при ухваленні рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Орган опіки та піклування направив до суду висновок, в якому вважає за доцільне визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною наступним чином: 1-у та 3-ю суботу місяця з 14:00 до 17:00 та 2-у та 4-у неділю місяця з 14:00 до 17:00, з проведенням зустрічей в рекреаційних та паркових зонах.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони з 07 липня 2010 року перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_7 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року шлюб сторін був розірваний.

Цим же рішенням суду визначено місце проживання дитини з матір`ю.

/ а.с. 14; 17 - 24, 33 /

Судом встановлено та не спростовується сторонами, між ними існують неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з вихованням дитини, а також участі позивача, як батька, який проживає окремо, в спілкуванні з нею.

Позивач у судовому засіданні зазначив і цього не спростовував представник відповідачки, в червні 2017 року відповідачка з дитиною змінили місце проживання, не повідомивши про це позивача.

Представником відповідачки не заперечувався той факт, що відповідачка тривалий час чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, вважаючи, що таке спілкування шкодить інтересам дитини, яка була свідком агресивної поведінки позивача щодо неї, як матері, та самої дитини.

Позивач у судовому засіданні зазначив і цього не спростовував представник відповідачки, що його намагання розшукати дитину привели до складання відносно нього викликаними відповідачкою працівниками поліції адміністративного протоколу за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року провадження в справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами, відповідачкою неодноразово подавалися заяви до Голосіївського управління поліції у зв`язку з виникненням конфліктних ситуацій з позивачем.

/ а. с. 5 - 13; 25 - 26; 177; 182 /

Позивач у судовому засіданні зазначив і це підтверджується наданими ним доказами, він тривалий час вживає заходи для захисту своїх прав на спілкування з дитиною, звертаючись до різних державних органів, а також намагаючись узгодити це питання з відповідачкою.

Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 454 від 01 жовтня 2018 року був встановлений графік спілкування позивача з дитиною терміном на шість місяців, а саме: 1-у та 3-ю суботу місяця з 14:00 до 17:00 та 2-у та 4-у неділю місяця з 14:00 до 17:00, з проведенням зустрічей в рекреаційних та паркових зонах.

Сторони не спростовували, що дане рішення відповідачкою не виконувалося.

Заперечуючи проти позову, відповідачка додала до відзиву протоколи спостереження за зустріччю, складені психологом ОСОБА_8 під час зустрічі позивача з сином, у присутності самого психолога, відповідачки та чоловіка відповідачки.

За змістом зазначених протоколів, після зустрічі з позивачем у дитини спостерігається гостра стресова реакція, дитина має ознаки посттравматичного стресового розладу.

В той же час, з зазначених протоколів не вбачається, коли ці зустрічі відбувалися, оскільки містять лише дату їх складання.

При цьому наводяться лише обставини, за яких вони відбувалися, однак не містять будь-якої інформації намагання відповідачки сприяти налагодженню контакту позивача з сином.

/а.с. 27-58; 61-63; 83; 150-158; 176/

Свідок ОСОБА_9 - мати відповідачки, в судовому засіданні зазначила, що позивач агресивний, застосовував фізичну силу відносно відповідачки та дитини, бив відповідачку в присутності дитини. Дитина боїться батька і не хоче зустрічатися з ним.

В той же час, обмежуючись загальними фразами щодо поведінки позивача у відносинах з відповідачкою, не привела прикладів такої агресії та її причин.

Більше того, прикладів неналежної поведінки позивача щодо сина взагалі не привела.

Відповідачка, обґрунтовуючи свою позицію щодо предмету спору, наданла Висновок фахівця (практичного психолога) ОСОБА_10 від 30 листопада 2017 року, згідно з яким у дитини спостерігається гостра посттравматична реакція на травматичні події, а саме: психологічне та фізичне насильство у сім`ї, загроза насильства щодо родини з боку батька.

Наголошено на необхідності забезпечувати сприятливі психоемоційні стосунки з хлопчиком, уникати повторного травмування через непередбачувану, агресивну поведінку батька.

Аналогічний Висновок складений психологом ОСОБА_11 , який не підписаним наданий відповідачкою до суду.

З зазначених висновків вбачається, що результати психодіагностичних обстежень зроблені на підставі бесід з матір`ю дитини та самою дитиною.

/ а.с. 159 - 168 /

Заперечуючи проти таких висновків спеціалістів позивач посилався на те, що такі бачення дитини сформовані самою відповідачкою, яка тривалий час перешкоджає йому спілкуватися з дитиною, вживаючи будь-яких заходів, направлених на те, щоб дитина забула його, як батька.

Крім того, вважає, що висновки психологів побудовані на донесеній їм відповідачкою своєї думки та позиції, оскільки з ним, як батьком дитини, вони не спілкувалися.

З обох висновків вбачається, що психологічне дослідження дитини проводилося за ініціативою матері, висновки робилися різними фахівцями, проте мають аналогічний зміст, та ґрунтувалися на негативній інформації, донесеній психологам нею ж.

При цьому, як вбачається з висновків, питання залучення батька до участі в психологічному дослідженні не розглядалося.

Не проявляли такої ініціативи і психологи в процесі дослідження.

Допитані в судовому засіданні як свідки психологи, які працювали з матір`ю та дитиною за ініціативою відповідачки, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виклали бачення ситуації, що виникла між сторонами, як батьками дитини, аналогічно вище приведеним висновкам.

Свідки підтвердили, що працювали за ініціативою відповідачки, своє бачення ситуації виклали лише за наслідками спілкування з нею та дитиною, інформацію, викладену в судовому засіданні щодо поведінки позивача, як батька, отримали в процесі спілкування лише з відповідачкою.

Підтвердили, що з позивачем не спілкувалися і виклали бачення своїх спостережень лише за результатами спілкування з відповідачкою.

В свою чергу з Висновку № 098 від 21 травня 2018 року психологічного обстеження дитини, складеного міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вбачається, що у дитини спостерігається гальмування розвитку психічних процесів та слабка емоційна стійкість, у зв`язку з чим батькам дитини рекомендовано скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов`язаних з вихованням сина.

/ а.с. 159 - 172/

З Висновку Служби в справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 січня 2019 року вбачається, що за інформацією Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 22 березня 2018 року за результатами проведеної роботи встановлено, що дитина перебуває в емоційному полі матері. В розмові з хлопчиком прослідковується умисне витіснення батька з його життя.

Психолог визначив, що дитина має емоційну прихильність до матері з тенденцією залежності.

Зазначено також, що мати дитини не виконує рекомендації Служби в справах дітей, не сприяє налагодженню контакту батька з сином.

/ а.с.125 - 128 /

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

За змістом статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Виходячи з обставин, встановлених у судовому засіданні, наданих сторонами доказів, суд вважає, що відповідачка чинить позивачу перешкоди в спілкуванні з дитиною, а тому вимоги позивача в цій частині суд вважає доведеними.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно з ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Звертаючись до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації позивачем надано документи, з яких Службою встановлено, що позивач позитивно характеризується за місцем проживання, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає.

Відповідно до акту обстеження умов проживання квартира позивача знаходиться в задовільному стані, для дитини виділено окреме спальне місце, шафа для речей, іграшки.

Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до Висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 січня 2019 року Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 1-а та 3-я субота місяця з 14:00 до 17:00 та 2-а та 4-а неділя місяця з 14:00 до 17:00, з проведенням зустрічей в рекреаційних та паркових зонах.

З зазначеного Висновку вбачається відсутність порозуміння обох батьків на спільне виховання дитини.

/ а.с. 125 - 128 /

Виходячи з викладеного вище суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача і в цій частині.

Що стосується встановлення місця зустрічей батька з дитиною, зазначеного в Висновку,суд виходить з наступного.

Як зазначено вище, син сторін 2011 року народження , тобто на даний час досяг 7-ми річного віку.

Як дитина такого віку має певні навички та бажання, в тому числі в частині організації свого відпочинку, як фізичного, так і культурного, які здатний висловити. Батько з дитиною знають інтереси одне другого і, з точки зору суду, можуть організувати свої зустрічі на свій розсуд та з урахуванням інтересів одне другого, в тому числі рекомендованого в Висновку здорового відпочинку.

Виходячи з викладеного вище, віку дитини та її інтересів у цьому віці, суд не вважає за доцільне ставити організацію зустрічей дитини з батьком в залежність від певного місці, визначеного Висновком.

Крім того, як зазначено в ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в п.54 рішення від 07 грудня 2006 року в справі « Хант проти України» зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

В рішенні Європейського суду з прав люди в справі «Савіни проти України» зазначено, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави.

Враховуючи викладене вище, вік дитини, її постійне проживання з матір`ю та її вплив на формування світогляду дитини, суд вважає доведеними твердження позивача щодо його бажання спілкуватися з дитиною та вжиття заходів для налагодження контакту з нею з урахуванням тривалості часу, протягом якого йому в цьому чиняться перешкоди з боку відповідачки.

Виходячи з цього, суд також вважає, що спілкування позивача, як батька, з дитиною не може обмежуватися певними часовими рамками за наявності взаємного бажання до такого спілкування, а тому не знаходить підстав для обмеження такого спілкування.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки в судовому засіданні та пояснення свідків, допитаних за ініціативою відповідачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 2,11-13, 76-82 ЦПК України визначено принципи, права та обов`язки сторін цивільного процесу.

З точки зору ст.ст.76-82 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.

З точки зору закону обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження порушеного/оспорюваного /, невизначеного права /інтересу /, чи свобод, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Посилаючись на жорстоке поводження з нею та дитиною, будь-яких доказів цьому, окрім приведеного вище вироку, ні відповідачка, ні її представник суду не надали.

Не надано суду і доказів винної поведінки або свідомого нехтування батьківськими обов`язками позивача відносно дитини, не надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків.

Навпаки, надані позивачем докази свідчать про зворотнє, а саме вжиття ним можливих та доступних йому заходів для спілкування з дитиною.

Представник відповідачки, заперечуючи проти вимог позивача, будь-яких доказів, які б спростовували приведені ним обставини, не надав.

Крім того, посилаючись на, начебто, вчинення психологічного насилля над дитиною, доказів приведеному не надав, як і не спростував тверджень позивача щодо перешкод з боку відповідачки в такому спілкуванні.

В свою чергу з чисельних звернень позивача в різні державні інстанції вбачається, що він протягом тривалого часу захищає своє право батька на спілкування з дитиною та участь у її вихованні, і ці звернення викликані саме перешкодами з боку відповідачки в реалізації цих прав.

Суд вважає, що наданий відповідачкою вирок суду, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин та наданих доказів у сукупності, а також з урахуванням інформації, викладеної в Висновку Служби в справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, не може свідчити про насилля в сім`ї з боку позивача, лише його вини в ситуації, яка привела до цього, а також підставою для висновку про відсутність у позивача, як батька, права на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього з відповідача підлягає стягненню 704, 80 гр. судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.51,52 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 18-19, 141, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в спілкуванні з дитиною, сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_1 способи участі в спілкуванні та вихованні дитини, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною наступним чином: 1-а та 3-я субота місяця з 14.00 год. до 17.00 год.; 2-а та 4-а неділя місяця з 14.00 год. до 17.00 год.

В інші дні, не передбачені графіком, за погодженням з матір`ю дитини з урахуванням бажання дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 704, 80 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 травня 2019 року.

Суддя: Л.А. Шереметьєва