Справа № 285/3901/19
провадження № 2-з/0285/25/19
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову

06 листопада 2019 року м. Новоград-Волинський

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Мозговий В. Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 05.11.2019 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Просить в порядку захисту прав споживача зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 20.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною (номер свідоцтва 6685), зареєстрований в реєстрі за № 729 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 22 496,92 грн.

Учасники справи про розгляд заяви не повідомлялися відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, долучені документи, судом встановлено наступне.

05.11.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у цивільній справі про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 20.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною (номер свідоцтва 6685), зареєстрований в реєстрі за № 729 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 22 496,92 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями частини п`ятої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

До заяви ОСОБА_1 не долучено документів про сплату судового збору, однак останній посилається на ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) і вважає, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки позов пов`язаний з порушенням його прав як споживача.

Суд приходить до висновку про хибність позиції заявника.

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Офіційне тлумачення положень пункту 22 статті 1 Закону міститься в рішенні Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року.

Так у п. 3.4 вказаного рішення чітко зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону ( 1023-12 ), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону ( 1023-12 ) у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

До того ж, говорячи про правовідносини під час виконання такого договору, суд має мову про такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

У вказаній заяві позивач фактично посилається на невідповідність закону дій приватного нотаріуса при винесенні виконавчого напису, тому не йдеться про виконання договору в трактуванні рішення Конституційного суду.

Таким чином, враховуючи те, що заява про забезпечення позову подано без дотримання вимог ч.5 ст.151 ЦПК України, суд приходить до висновку, що остання підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 150-153, 159, 261, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику право повторного звернення до суду із такою заявою, оформленою у встановленому порядку.

Копію ухвали надіслати заявнику протягом двох днів з дня її складання рекомендованим листом з повідомленням про вручення, у порядку, встановленому частиною другою статті 272 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Суддя В.Б. Мозговий