ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/809/19 Номер провадження 22-ц/814/2526/19Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

за участю секретаря судових засідань - Ряднини І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " АВТО ПРОСТО", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю " АТ СЕРВІС" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рябоконя О.В.

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 липня 2019 року

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Договору № 800472 від 12 липня 2018 року «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 800472 та про стягнення грошових коштів сплачених за спірним договором в подвійному розмірі, як це передбачає ст. 203 ЦК України в сумі 51625,34 грн. В обґрунтування позову вказав, що

12 липня 2018 року він звернувся до ПАТ «Полтава-АВТО» з метою придбання автомобіля. У вказаному салоні представники ТОВ «АВТО ПРОСТО» запропонували придбати автомобіль на умовах розстрочення платежу та надали рахунок для оплати першого внеску в сумі 16216,85 грн., яку він сплатив. В подальшому, 14.08.2018 року та 17.09.2018 року ним внесено ще два внески в сумі 4595,82 грн та 5000 грн, однак автомобіль не отримано. Позивач вважає, що при укладенні договору його введено в оману, оскільки примірник спірного договору надано йому на ознайомлення лише після його підписання та внесення коштів на наданий рахунок. Крім цього, сплачуючи перший внесок позивач вважав, що сплачує частину вартості автомобіля, а не за послугу, пов`язану із включенням до системи АВТОФОНД та формування групи. Також позивач зазначає, що якби йому була відома дійсна природа договору, то вказаний договір не був би підписаний, а тому спірний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 липня 2019 року у задоволенні позовові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " АВТО ПРОСТО", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю " АТ СЕРВІС" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони під час укладення оспорюваного договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору ТОВ «Авто Просто» її введено в оману.

Не погодившись із вказаним рішенням представник позивача оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги .В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що при укладенні оспорюваного договору позивача було введено в оману щодо його правової природи, оскільки зміст договору є досить заплутаним та незрозумілим для пересічного споживача. Так, підписуючи умови спірного договору, позивач помилявся щодо механізму набуття автомобіля у власність, внаслідок надання неправдивої інформації, доведеної до нього працівником відповідача, а сама схема придбання авто в групах шляхом перерахування коштів є непрозорою, оскільки позивач позбавлений можливості отримати автомобіль протягом десяти днів з дня укладення договору, як обіцяно працівником відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ « Авто Просто» вказує, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів щодо введення його в оману при укладенні оспорюваного договору. Вказаний договір укладено у відповідності до вимог законодавства України, Ліцензійних умов надання таких послуг та на підставі Ліцензії на надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, тому відсутні підстави для визнання договору недійсним. З урахуванням викладеного, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, 12 липня 2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі № 800472. За умовами укладеного договору ОСОБА_1 стає покупцем автомобіля через механізм надання права на отримання автомобіля та за умови виконання ним усіх зобов`язань за договором. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД /а.с.8-16/.

Відповідно до додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору, ціна автомобіля, дійсна на день укладення Договору становить 337851 грн., учасник системи сплачує: винагороду за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи АВТОФОНД та формування групи в розмірі 16216,85 грн.; періодичний платіж у розмірі 0,8333 %; щомісячну винагороду у розмірі 0,415 % + ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику у розмірі 3,00 % + ПДВ /а.с.18/.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив та підтвердив, що ознайомлений з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів на придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО» /а.с.17/.

08 серпня 2018 року Договір № 800472 на придбання автомобіля за системою АВТОФОНД включено до групи № 001285 /а.с.21/.

На виконання умов Договору позивач 12.07.2018 року сплатив 16216,85 грн. як винагороду за послуги пов`язані з включенням договору до системи АВТОФОНД та формування груп. Також, 14.08.2018 року та 14.09.2018 року позивачем на рахунок ТОВ « Авто Просто» сплачено кошти в 4595,82 грн. та 5000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.23/.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Стаття 19 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої зазначеної статті встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду , що укладений між сторонами договір у рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Звертаючись до суду позивач стверджував, що не мав можливості ознайомитися з умовами спірного договору, оскільки йому будо надано примірник оспорюваного договору лише після здійснення першої проплати в розмірі 16216,85 грн. Лише після отримання примірника договору йому стало зрозуміло, що вказані кошти ним було сплачено не в рахунок майбутнього автомобіля, а за опалту винагороди за включення його до групи, чим його ведемо в оману.

В свою, чергу, посилання позивача про його необізнаність щодо спрямування сплачених ним коштів в розмірі 16216,85 грн на оплату винагороди, спростовується додатком №1 до Договору № 8004720, який чітко встановлює, що вказані кошти є винагородою за включення до Договору до системи АВТОФОНД. Вказаний додаток, містить чіткі та ясні положення, складається з одного аркушу та є доступним для розуміння пересічному споживачеві.

Крім того, додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов`язків за договором виступає п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору, відповідно до якого, якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірванім, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування.

Тобто, підписавши Договір, позивач мав 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з його умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АВТОФОНД.

В свою чергу, позивач вказаними умовами не скористався та продовжував сплачувати щомісячні платежі, передбачені умовами договору.

З огляду на викладене, обґрунтованими є висновок місцевого суду про недоведеність позивачем несправедливості умов угоди та введення його в оману відповідачем та застосування ним нечесної підприємницької практики.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рябоконя О.В.- залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 липня 2019 року- залишити без змін..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________________Г.Л.Карпушин ______________ В.П.Пікуль