Справа № 685/350/19
Провадження № 2/685/125/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача Чавелюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до Лідихівської сільської ради, Теофіпольської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), зобов`язання вчинити дії

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи його тим, що у1988 року за його заявою він був прийнятий в члени колгоспу імені Калініна, який у 1989 року реорганізовано у колгосп «Мир» с. Лідихівка Теофіпольського району Хмельницької області. З 1988 по 2006 роки він працював та був членом вказаного колгоспу. В 1995 році Лідихівською сільрадою Теофіпольського району Колективному сільськогосподарському підприємству «Мир» передано у колективну власність землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку в подальшому було розпайовано між членами колективного сільськогосподарського підприємства, розмір земельної частки (паю) становить 2,59 умовних кадастрових гектарів вартістю 61321,80 грн. До державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №021 від 1995 року додано список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» (Додаток №1), які на момент видачі державного акту були його членами, однак при розпаюванні земель його не було внесено до вказаного списку і в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай), чим порушено його законні права як члена колективного сільськогосподарського підприємства, оскільки він мав право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного сільськогосподарського підприємства не подавав. Додатково зазначає, що його батьки працювали у колгоспі і він як член сім`ї колгоспників теж був членом колгоспу. Також, в 1993 році його як члена колгоспу направлено на навчання в Теофіпольське професійно-технічне училище для здобуття спеціальності тракториста-машиніста широкого профілю, яке він закінчив 28 червня 1996 року, отримавши диплом продовжив працювати в колгоспі. Він маючи запис у трудовій книжці про те, що його прийняли у члени колгоспу 1988 року, мав право на земельну ділянку з резервного земельного фонду в розмірі встановленому відповідним рішенням місцевої ради. Йому ніхто не повідомив, що він був відсутній у списках пайовиків і йому потрібно виділити земельну ділянку з резервного фонду. Про своє порушене право він дізнався лише в 2017 році, але колективне сільськогосподарське підприємство «Мир» вже було ліквідовано. Він неодноразово звертався до Лідихівської сільради щодо надання йому земельного паю, однак його повідомили що він таке право втратив. На підставі викладеного, просить поновити йому строк позовної давності та визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у розмірі 2,59 умовних кадастрових гектарів із земель запасу Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, зобов`язати Теофіпольську районну державну адміністрацію видати Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Лідихівської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що позивач ніколи не був членом колгоспів ім. Калініна та «Мир», станом на 1988 рік йому було лише 10 років, тому він працював лише під час літніх канікул та під час виробничої практики, навчаючись у ПТУ. Також він не був членом КСП «Мир», що підтверджується списками членів КСП, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки Державний акт на право колективної власності видано у 1995 році, а до суду позивач звернувся лише у 2019 році Просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Теофіпольської РДА в судовому заперечила проти задоволення позову з тих підстав, що Теофіпольська РДА є неналежним відповідачем у справі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Частиною 3 ст. 1 цього Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частина 2 статті 23 ЗК України 1990 року визначила, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Пунктом 1 Указу Президента від 08.08.1995 року, № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно ст. 9 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення правовідносин, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Право на земельну ділянку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виконують його статут.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року, №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Тобто, для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона у 1988 році працювала бухгалтером колгоспу ім. Калініна. В той час в члени колгоспу приймали лише осіб, які досягли 16 років, школярі також працювали в колгоспі, однак лише на канікулах.

В судовому засіданні встановлено, що у трудовій книжці колгоспника та у довідці із трудового архіву №22 від 21.01.2019 року, які позивач подав в якості доказу його членства у колгоспі ім Калініна вказано, що він з 1988 працював в колгоспі ім.Калініна , відробив в 1988 році 6 людиноднів, у 1989 році 4 людинодні, в 1990 році 50 людиноднів, у 1991- 92, у 1992 99, у 1993-76, у 1994 45, 1195 -108, у графі «встановлений мінімум людиноднів» та «дата запису» інформація відсутня. Відповідно архівної виписки з рішення правління колгоспу, в 1989 році ОСОБА_1 переведений у колгосп «Мир», згідно запису у трудовій книжці НОМЕР_1 , ОСОБА_1 прийнятий на роботу в КСП «Мир» різноробочим 20.07.1996 року. Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ№021 виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Мир» 1 серпня 1995 року, згідно Додатку №1 до Державного акту у списках громадян-членів КСП позивач відсутній. Відповідно до протоколу засідання комісії по визначенню земельної частки (паю) членів КСП «Мир» від 01.03.1996 року для видачі сертифікатів на земельну частку (пай) комісією було визначено розмір земельної частки (паю) 2,97 га в умовних кадастрових гектарах. До протоколу додано список членів КСП «Мир» с. Лідихівка та пенсіонерів з їх числа, які раніше працювали в господарстві і залишаються його членами, підписаний головою КСГП «Мир», в кількості 373 осіб. Позивач в даному списку відсутній.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310. Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу. До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень). Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно з Примірним статутом колгоспу 1969 року, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16 років, громадянин приймається в члени колгоспу на підставі його заяви, яка розглядається правлінням колгоспу в місячний термін (ст.3). Членство у колгоспі зберігається за особами, які тимчасово вибули з колгоспу у випадках: проходження військової служби, обрання на виборчу посаду, навчання з відривом від виробництва, направлення на роботу в міжколгоспні організації, вихід на роботу в промисловість та ін. на строк, встановлений правлінням колгоспу (ст.6). Колгоспники мають право на отримання роботи в громадському господарстві колгоспу з гарантованою оплатою відповідно до кількості і якості вкладеної ними праці. Право на працю гарантується і тим, що всі роботи в господарстві колгоспу виконуються особистою працею колгоспників.

Необхідно розмежовувати поняття трудової участі осіб у діяльності колгоспів (а потім і КСП) та членства в цих колективах. Якщо трудові відносини таких осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то

вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі. При вирішенні цих питань законодавством не передбачена

можливість врахування відроблених особою, яка претендує на отримання земельної частки, трудоднів, виходів на роботу, характеру виконуваної роботи.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що він у 1988 році прийнятий у члени колгоспу ім Калініна, оскільки як зазначалося вище, членом колгоспу міг бути громадянин, який досяг 16 років, станом на 01.10.1988 року позивачу виповнилося 10 років, в судовому засіданні позивач зазначив, що до 1993 року він навчався у середній школі, працював у колгоспі лише під час канікул пас худобу, з 1993 року по 1996 рік він навчався у Теофіпольському ПТУ №34, докази того, що він був направлений на навчання саме колгоспом, у нього відсутні, відповідно довідки архівного відділу, в 1988 році в колгоспі ім Калініна проведено 4 збори уповноважених колгоспників та 19 засідання правління колгоспу, інформація про прийняття ОСОБА_1 в члени колгоспу ім Калініна відсутня. Крім того, вказана трудова книжка заповнена лише 24 лютого 1998 року та посвідчена печаткою та головою КСП «Мир», хоча суду не надано доказів того, що КСП «Мир» є правонаступником колгоспу ім «Калініна». Виходячи з наведеного, суд вважає надану позивачем трудову книжку колгоспника №35 неналежним доказом у справі.

Також суд вважає неналежним доказом членства в колгоспі ім Калініна та колгоспі «Мир» архівний витяг із протоколу засідання правління колгоспу «Мир», оскільки у протоколі не вказано, що ОСОБА_4 є членом колгоспу, а зазначено, що він є колгоспником.

Відповідно довідки сектору державної реєстрації від 03.07.2019 року, КСП «Мир» зареєстроване 05.11.1992 року, було правонаступником колгоспу «Мир» та ліквідоване 18.07.2003 року без правонаступників.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач дійсно в 1988 році працював у колгоспі ім Калініна, відпрацювавши 6 людиноднів, з 1989 по 1992 рік працював у колгоспі «Мир», відпрацювавши всього 245 людиноднів, і лише 7.01.1996 року (так зазначено у трудовій книжці № 35) або ж 20.07.1996 року (так зазначено у трудовій книжці НОМЕР_1 ) , тобто після видачі Державного акту на право колективної власності КСП «Мир», почав працювати у КСП «Мир» та відпрацював встановлений мінімум людиноднів, що свідчить про те, що він працював у вказаних господарствах, однак суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували членство позивача в колективі.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, тому у позові необхідно відмовити.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» , п.1,2 Указу Президента від 08.08.1995 року, № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.12, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, районний суд,

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Лідихівської сільської ради, Теофіпольської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай), зобов?язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 днів з моменту проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий