Справа № 761/557/17
Провадження № 2/761/372/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській А.А.

за участі:

позивачки: ОСОБА_1 ,

третьої особи 1: ОСОБА_2 ,

представника третьої особи 2: ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

В грудні 2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2 т.1) до відповідача Київської міської ради, в якому просила суд: визначити їй додатковий строк в два місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 - мати батька позивачки, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її дядько (рідний брат батька позивачки) ОСОБА_6 .

У зв`язку з тим, що рідний дядько позивачки, після смерті своєї матері ОСОБА_4 приховував від позивачки факт належності йому (дядьку) та її бабусі на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , яка належить до спадкової маси, позивачка звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори лише 18 листопада 2016 р ., проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. На думку позивачки, приховування від неї наявності спадкової маси після смерті її бабусі - ОСОБА_4 є поважними причинами пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2017р. відкрито провадження по справі.

В порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017р., 03 травня 2017р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача, в яких сторона відповідача просила суд здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника і ухвалити рішення на підставі поданих стороною доказів.

08 лютого 2018р. позивачкою були подані до суду (а.с. 67-69 т. 1) заяви про підтвердження фактів від ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8

03 травня 2018р. на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 739/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4

29 червня 2018р. на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 19/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_6

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2018р. судом було залучено до участі, у справі, в якості третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3

25 червня 2019р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи ОСОБА_3 , яка проти позову заперечила, зазначаючи, що причини наведені позивачкою в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є поважними, оскільки необізнаність позивачки про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , її бабусею та рідним дядьком не є об`єктивними, не переробними чи істотними труднощами, що позбавили її можливості подати заяву про прийняття спадщини в строк, визначений законом (а.с. 51-53 т. 2).

В судовому засіданні позивачка, третя особа ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити, при цьому позивачка зазначала, що перед смертю бабусі вона особисто здійснювала догляд за останньою, а в подальшому сплатила вартість церемонії поховання.

Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотав перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника.

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти позову заперечила, з підстав, зазначених у письмових поясненнях, просила суд залишити позов без задоволення.

Судом за заявою сторони позивача, 31 травня 2018р. були допитані наступні свідки: ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , які після судового засідання відмовились повернути секретарю судового засідання розписки та присяги свідків (а.с. 136 т.1).

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що є матір`ю позивачки, була знайома з померлою ОСОБА_4 - її свекрухою та ОСОБА_6 братом її померлого чоловіка ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 , її син ОСОБА_6 зазначав, що квартира АДРЕСА_1 належить йому.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що знайомий з позивачкою з 2006р. Також свідок був знайомий із померлим рідним дядьком позивачки ОСОБА_6 , якому за життя позичав грошові кошти, і після смерті останнього звернувся до нотаріуса з заявою - претензією, як кредитор спадкодавця. Кому належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 свідку не відомо, але за життя дядько позивачки повідомляв, що йому. До матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_6 копії документів про наявність боргів у померлого, свідком, як кредитором спадкодавця не подавались.

В судовому засіданні 01 листопада 2019р., судом повторно допитано свідка ОСОБА_7 , а також допитано свідка ОСОБА_8 Свідок ОСОБА_2 повторно не допитувався, оскільки на час вирішення заяви сторони позивача про повторний допит свідків перебував в статусі третьої особи без самостійних вимог, і своєї згоди на допит в якості свідка не надав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є матір`ю позивачки. Перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 - батьком позивачки, до часу його смерті, а також дружила з братом свого чоловіка - ОСОБА_6

ОСОБА_6 перебував тривалий час в зареєстровано шлюбі з ОСОБА_11 , в 2015р. його дружина померла. Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_6 постійно не проживав в квартирі АДРЕСА_1 , але всім повідомляв, що квартира належить йому, при цьому свідку відомо, що позивачка допомагала бабусі за життя і в подальшому оплатила церемонію поховання.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він знайомий з позивачкою, яку вважає своєю двоюрідною сестрою, оскільки був пасинком її дядька ОСОБА_6 , з яким була в зареєстрованому шлюбі його мама. Свідку відомо, що третя особа ОСОБА_3 працювала разом з ОСОБА_6 на одному підприємстві. Після смерті ОСОБА_4 , померлий ОСОБА_6 розповідав, що квартира АДРЕСА_1 належить йому.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, третьої особи ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_5 (а.с. 5 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_4 (мати її батька ОСОБА_5 (а.с. 95 т.1), яка на час смерті проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер рідний дядько позивачки ОСОБА_6 (брат батька позивачки та син ОСОБА_4 (а.с. 6 т. 1).

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 18 грудня 2003р., зазначена вище квартира на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в рівних частках (а.с. 8 т.1).

В силу положень ст. 1261, ч. 1 ст. 1266 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 належали позивачка, та її рідний дядько ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , 16 червня 2016р. звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 (а.с. 94 т.1), зазначивши, що факт прийняття ним спадщини підтверджується постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкодавець ОСОБА_6 не отримав, у зв`язку з своєю смертю.

18 листопада 2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_4 (а.с. 115 т.1).

18 листопада 2016р. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Межинською Н.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З матеріалів спадкової справи № 19/2016 до майна померлого ОСОБА_6 вбачається, що після смерті останнього з заявами про прийняття спадщини звернулась позивачка (а.с. 156 т.1), дружина померлого - третя особа ОСОБА_3 (а.с. 185 т.1). Крім того, судом встановлено, що третя особа ОСОБА_2 (а.с. 225 т.1), як кредитор спадкодавця ОСОБА_6 звернувся з заявою - претензією. Також судом встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 відноситься квартира АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018р. у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018р. у справі № 2516/1356/12-ц зроблено висновок, що «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

В судовому засіданні, за наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, позивачка, не могла пояснити суду, чому з вказаним позовом вона звернулась саме до територіальної громади в особі Київської міської ради.

З урахуванням викладеного, та беручи до уваги правові позиції висловлені Верховним Судом у постанові по справі № 556/1084/17 від 21 серпня 2019р., суд приходить до висновку, що вимоги позивачки до відповідача Київської міської ради не підлягають задоволенню, оскільки зазначений відповідач є неналежною стороною у вказаному спорі.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що у зв`язку з необізнаністю її про склад спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , про факт належності померлій майна позивачка дізналась лише в 2016р., і змогла звернутись з заявою про прийняття спадщини 18 листопада 2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017р. № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Суд критично оцінює твердження позивачки про те, що поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, є її необізнаність про склад спадкової маси після смерті її бабусі ОСОБА_4 і не повідомлення її дядьком ОСОБА_6 про належність йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності вищевказаної квартири, при цьому позивачка зазначала, що про смерть спадкодавця їй було відомо, і нею вчинялись дії щодо організації церемонії поховання спадкодавця.

Допитані в судовому засіданні свідки, зазначила, що при розмові з ОСОБА_6 за його життя, останній повідомляв, що квартира АДРЕСА_1 належить йому.

Таким чином, враховуючи час смерті спадкодавця ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та час, коли позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини (18 листопада 2016р.), суд приходить до висновку, що стороною позивача не наведено жодних поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів, які свідчать про наявність у неї об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви.

Твердження сторони позивача про необізнаність складу спадкової маси після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , та неповідомлення ОСОБА_6 позивачці, про належність померлій на праві власності частини зазначеної вище квартири не є підставою для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачкою поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 1269 ЦК України не зазначено, а тому заявлені позовні вимоги про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не підлягають задоволенню, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постанові по справі № 389/1193/17 від 01 лютого 2018р.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 1220-1222, 1265, 1269, 1270, 1272 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) до Київської міської ради (, місцезнаходження: адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08 листопада 2019р.

Суддя: