Справа № 487/252/19
Провадження № 2/487/958/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Дорош В.В., представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Лук`янченка О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Істок», третя особа - ОСОБА_3 про визнання зобов`язання припиненими внаслідок виконання належним чином, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Заводського районного суду м. Миколаєва Біцюка А.В. знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Істок», третя особа - ОСОБА_3 про визнання зобов`язання виконаним належним чином.

Позовна заява мотивована тим, що 13.02.2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ДКН-1536. Між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого позивач зобов`язувався відповідати солідарно перед відповідачем за виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо сплати суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій. Внаслідок невиконання боржником свого зобов`язання, з позивача як поручителя, за рішенням суду стягнуто 44841,27 грн., які фактично отримано відповідачем. Пізніше, вказане рішення суду було змінено апеляційним судом Миколаївської області - зменшено суму заборгованості до 29260,90 грн. В липні 2017 р. КС «Істок» знову звернулася до суду і апеляційний суд Миколаївської області встановив нову суму заборгованості перед КС «Істок» з дати винесення рішення суду по дату фактичного погашення - в розмірі 16741,64 грн. За такого, з урахуванням судового збору, загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача за двома рішеннями апеляційного суду складає 46374,51 грн. З урахуванням сплачених 44841,27 грн. заборгованість позивача перед КС «Істок» складає 1533,24 грн. Проте, за рішенням Миколаївського апеляційного суду відповідач повинен сплатити на користь позивача судовий збір на загальну суму 1929,93 грн. Різниця між сумою, яку позивач повинен сплатити на користь позивача та сумою, що відповідач повинен сплатити позивачу складає 396,69 грн. на користь позивача. ОСОБА_2 звертався до КС «Істок» з проханням скласти акт про зарахування зустрічних однорідних вимог, проте відповідачем вказане звернення було проігноровано. На підставі викладеного, просить суд зобов`язання за кредитним договором № ДКН-1536 від 13.02.2014 року та за договором поруки № ДКН-1536 ДПІ від 13.02.2014 року укладеними між сторонами визнати такими, що припинені внаслідок виконання належним чином.

11.02.2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_4 , в якому останній стверджує, що відносно боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 489/3295/17, виданого 06.08.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку на користь КС «Істок» із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ДНК-1536 від 13.02.2014 року в розмірі 16 741, 64 грн. Доказів, щодо виконання вказаного рішення позивачем не надано.

У відповіді на відзив, яка надана представником позивача - адвокатом Бабченко Д.І. до канцелярії суду 19.02.2019 року, останній стверджує, що на момент винесення рішення Апеляційним судом Миколаївської області по справі № 489/3295/17 про стягнення відсотків, інфляційних втрат та 3 відсотків річних, тобто 21 травня 2018 року, позивачем сплачено всю суму заборгованості.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2019 р. головуючим суддею по зазначеній справі призначено суддю Сухаревич З.М.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року вказану справу суддею Сухаревич З.М. прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Доповнив, пояснивши, що фактично всі рішення суду виконав ОСОБА_2

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, посилаючись на те, що зобов`язання не припинено, оскільки не виконано рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про відмову у позові з таких підстав.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 13 лютого 2014 року між КС «ІСТОК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № ДКН - 1536, відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальнику кредит в сумі 17 400 грн. Строк дії вказаного договору встановлений 36 місяців, тобто до 13 лютого 2017 року, відсоткова ставка складає 29,5 % річних

Того ж дня 13 лютого 2014 року між КС «ІСТОК» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № ДКН-1536 ДП1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами вищевказаного кредитного договору.

28 липня 2014 року між КС «Істок» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої процентна ставка за даним кредитним договором збільшена до 118 % річних.

В порушення наведених вимог закону, ОСОБА_3 , як боржник за кредитним договором, не виконала взятих на себе зобов`язань оскільки не в повному обсязі здійснювала погашення кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2015 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь КС «Істок» заборгованість за кредитним договором № ДКН-1536 від 13 лютого 2014 року в розмірі 44 841 грн. 27 коп., а саме: сума неповернутого кредиту 15 716 грн. 76 коп., сума несплачених відсотків 29 124 грн. 51 коп. Розподілено судовий збір.

13.09.2017 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Кукоарою К.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо божника ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення боргу в розмірі 45065,48 грн. за вказаним вище рішенням суду.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2017 р. розмір відсотків, визначених заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2015 року було зменшено до 13544 грн.14 коп. з 29124 грн. 51 коп. Різниця складає 15580 грн. 37 грн.

Отже, встановлено, що ОСОБА_2 було сплачено заборгованість без урахування рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2017 р.. Розмір переплати склав 15580 грн. 37 грн.

13 липня 2017 року Кредитна спілка «Істок» звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що фактично кошти на погашення боргу стали надходити лише з 27.08.2015 р. а остаточно кредитний борг за рішенням суду було погашено 26.04.2017 р. В зв`язку з цим за договором продовжувалося нарахування відсотків, інфляційні втрати та три відсотка річних. Посилаючись на ці обставини позивач просив про стягнення з солідарних боржників нарахованих станом на 26.04.2017 р. - 11587 грн.93 коп. в рахунок відсотків, 21378 грн. 90 коп. в рахунок інфляційних втрат та 3026 грн.79 коп. в рахунок трьох відсотків річних.

06.12.2017 р. відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про повернення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2017 р. розмір відсотків, визначених заочним рішенням місцевого суду було зменшено до 13544 грн.14 коп. з 29124 грн. 51 коп. Різниця складає 15580 грн. 37 грн. Саме ці кошти є безпідставно отриманими.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2018 р. ухвалено по задоволення позову та стягнення на користь КС «Істок» нарахованої заборгованості на загальну суму 35993 грн. 62 коп. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2018 р. змінити в частині розміру кредитної заборгованості та розподілу судових витрат. Стягнуто в солідарному порядку на користь Кредитної спілки «Істок» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором № ДКН-1536 від 13 лютого 2014 року в розмірі 16741 грн. 64 коп., яка складається з суми несплачених відсотків 7388 грн. 82 коп.; трьох відсотків річних - 1504 грн.17 коп.; та 7848 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування інфляційних втрат. Розподілено судові витрати. Рішення в частині вирішення зустрічного позову залишено без зміни.

На даний час позивач вважає, що зобов`язання за кредитним договором та договором поруки припинене внаслідок виконання, оскільки всю суму боргу ним сплачено за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2015 року.

Так, відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Однак, на переконання суду, позивачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами не доведено перед судом, що на даний час припинене основне зобов`язання за кредитним договором №ДКН-1536 від 13 лютого 2014 року, для забезпечення якого і укладався між сторонами договір іпотеки.

Встановлено, що ОСОБА_2 було сплачено заборгованість, визначену рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2015 року - 44841,27 грн., тобто без урахування рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2017 р., яким стягнуто борг в розмірі 29260,90 грн. Розмір переплати склав 15580 грн. 37 коп.

Позивач посилався на повне виконання рішень суду, оскільки за двома рішеннями апеляційного суду Миколаївської області йому потрібно сплатити 46374,51 грн. з урахуванням судового збору, а він сплатив 44841,27 грн. (з урахуванням переплати 15580 грн. 37 коп.), тобто залишилось доплатити 1533,24 грн. За рішенням суду банк повинен сплатити йому судовий збір 1929,93 грн., тобто фактично зарахуванням зустрічних вимог, позивачем сплачено борг.

Однак, таке твердження не може бути взяте судом до уваги, оскільки постановою апеляційного суду Миколаївської області від 21 травня 2018 року встановлено, що «…кошти у розмірі 15580 грн. 37 коп. надійшли у розпорядження кредитної спілки за рішенням суду, тобто на підставах передбачених законом, в подальшому вони зараховані на погашення існуючого боргу позичальниці…». Більш того, як вбачається із змісту вказаної постанови, при її прийнятті, апеляційним судом було враховано переплачену суму боргу у сумі 15580 грн. 37 коп., що і стало однією з підстав для зміни рішення в частині розміру кредитної заборгованості.

Відтак, вимога відповідача про стягнення боргу у розмірі 16741,64 грн. за постановою апеляційного суду Миколаївської області від 21.05.2018 р., є законною.

До того, ж судом встановлено, що наразі в органах державної виконавчої служби перебувають на виконанні виконавчі листи № 489/3295/17 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду щодо стягнення в солідарному порядку на користь КС «Істок» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № ДКН-1536 від 13.02.2014 року в розмірі 16741,64 грн. (ВП № 57465804 Інгульський ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області, ВП № 57514960 Центральний ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області), що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень позивача про виконання зобов`язань за кредитним договором та за договором поруки, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.. 259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Кредитної спілки «Істок» (адреса: м. Миколаїв, вул. Леваневців, 10, ) про визнання зобов`язання припиненими внаслідок виконання належним чином - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.11.2019 р.

Суддя З.М. Сухаревич