ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7942/19 Справа № 205/747/19 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу №353 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2019 року житлово-будівельний кооператив №353 (далі - ЖБК №353) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.

Вказували, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , відповідач отримує від них житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Зазначали, що у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед ЖБК №353 за надані послуги за період з 01 січня 2016 року по 22 січня 2019 року у розмірі 6.945 грн.54 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 749 грн.76 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 259 грн.68 коп., всього 7.954 грн.98 коп.

Посилаючись на вказані обставини, просили суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6.945 грн.54 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 749 грн.76 коп., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 259 грн.68 коп., всього 7.954 грн. 98 коп. та судовий збір у розмірі 1.921 грн.00 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року позов житлово-будівельного кооперативу №353 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК № 353 заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6.945 грн.54 коп., інфляційні витрати у розмірі 749 грн.76 коп. та 3% річних у розмірі 259 грн. 68 коп., а всього 7.954 грн.98 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК №353 судовий збір у розмірі 1.921 грн.00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано переліку житлово-комунальних послуг та їх вартості із зазначенням загальної вартості місячних платежів, бухгалтерських звітів, відомостей по нарахуванню заробітної плати; неправомірність дій ОСОБА_1 не доведена, акт ревізійної комісії позивача не може бути доказом заборгованості відповідача; в наданих відповідачем квитанціях призначення платежу - за житлово-комунальні послуги, а не погашення заборгованості перед позивачем; відповідачем за період з травня 2014 року по січень 2019 року здійснено оплати за житлово-комунальні послуги на рахунок позивача на суму 22.606 грн. 61 коп. як аванс, заборгованості у відповідача перед позивачем немає.

Житлово-будівельний кооператив №353 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 та членом ЖБК № 353 .

Судом також встановлено, що ЖБК № 353 виконує функції з утримання прибудинкові території та житлового будинку АДРЕСА_3 і проведення розрахунків з власниками квартир будинку за надані комунальні послуги.

З акту ревізійної комісії ЖБК №353 від 20 червня 2015 року вбачається, що відповідач, як член кооперативу, не здійснював сплату за житлово-комунальні послуги. Зокрема, ОСОБА_1 за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2012 року нараховано суму комунальних платежів у розмірі 22.479 грн.64 коп., фактично сплачено 50 грн.00 коп.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до вказаного акту відповідач, як колишній голова правління ЖБК №353, шляхом зняття готівкових коштів з розрахункового рахунку ЖБК здійснила витрачання таких коштів на власні особисті потреби, чим завдала шкоду кооперативу у загальному розмірі 25.133 грн.79 коп.

Згідно особистого підпису під вказаним актом у графі «с актом ознакомлена и с выводами согласна» (оригінал тексту), ОСОБА_1 фактично підтвердила вказані обставини, доказів зворотного суду не надала.

Фіскальними чеками підтверджено, що відповідачем на рахунок ЖБК № 353 сплачено наступні грошові кошти із таким призначенням платежів:

17 грудня 2014 року - 4.500 грн.00 коп., (призначення платежу - повернення отримання суми в Акта Банку (а.с.67);

23 грудня 2014 року - 501 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів (а.с.68);

31 грудня 2014 року - 1.000 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів через повернення підзвітних сум від ОСОБА_1 (а.с.66);

13 січня 2015 року - 700 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів (а.с.67);

02 лютого 2015 року - 500 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів через повернення підзвітних сум від ОСОБА_1 (а.с.66);

09 січня 2015 року - 5.000 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення отримання суми в Акта Банку (а.с.67);

16 січня 2015 року - 501 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів (а.с.68);

05 січня 2015 року - 700 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів (а.с.68);

23 січня 2015 року - 500 грн.00 коп. (призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.69);

16 березня 2015 року - 1.000 грн.00 коп. (призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.68);

14 квітня 2015 року - 1.500 грн.00 коп. (призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.70);

25 червня 2015 року - 3.542 грн.00 коп. (призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.70);

25 червня 2015 року - 2.458 грн.00 коп. (призначення платежу - повернення невикористаних коштів підзвітних, отриманих в Укрсиббанк (а.с.70);

08 липня 2015 року - 5.000 грн.00 коп., (призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.70);

09 липня 2015 року - 10.000 грн.00 коп. призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.71);

05 серпня 2015 року - 1.000 грн.00 коп. призначення платежу - за комунальні послуги (а.с.74);

Згідно наданих позивачем розрахунків у ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 22 січня 2019 року виникла заборгованість за оплату фактично наданих житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 6.945 грн.54 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за спірний період з 01 січня 2016 року по 22 січня 2019 року ОСОБА_1 на рахунок ЖБК № 353 жодної оплати здійснено не було, відповідач має оплатити надані їй житлово-комунальні послуги у 2016 - 2018 роки на загальну суму 6.945 грн.54 коп., втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 749 грн.76 коп., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 259 грн.68 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4)послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Встановивши, що за період з 01 січня 2016 року по 22 січня 2019 року у відповідача виникла заборгованість за оплату фактично наданих житлово-комунальних послуг в загальному розмірі 6.945 грн.54 коп., суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості, втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач за період з травня 2014 року по січень 2019 року здійснила оплати за житлово-комунальні послуги на рахунок позивача на суму 22.606 грн.61 коп. як аванс, заборгованості у відповідача перед позивачем немає, колегією суддів не приймаються, оскільки в наданих відповідачем квитанціях відсутнє зазначення в призначенні платежів за який саме період здійснено оплату, тому відсутні підстави вважати, що такі платежі були авансовими, висновок суду першої інстанції, що вони здійснювались за період, що передував спірному, є обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.