Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Номер провадження 2/229/874/2019

Справа № 229/3902/19

29 жовтня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Лебеженка В.О.,

за участю: секретаря

судового засідання Слободкіної Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ясинуватської міської ради про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

До Дружківського міського суду Донецької області звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Ясинуватської міської ради про визнання права власності.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_2 . Спадкову справу відкрито приватним нотаріусом Берзень-Усовою І.А. Він є єдиними спадкоємцем майна, місцезнаходження якого в м. Ясинувата 1/6 частка квартири. Від прийняття спадщини він не відмовлявся. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.07.1999 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності йому, а також: ОСОБА_3 його батько; ОСОБА_4 його мати; ОСОБА_5 його бабуся; ОСОБА_6 його брат; ОСОБА_2 його дружина. З 12 грудня 2002 року він з дружиною були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно мешкав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 06 червня 2019 року отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , оскільки не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Просить суд, визнати за ним право власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування.

Ухвалою суду від 08 липня 2019 року відкрито провадежння у данній справі та визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом оголошення на сайті «Судова влада».

В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане 04 червня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ясинувата, Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.6)

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Ясинувата, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 1999 року, встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частки квартири АДРЕСА_3 , яке належало померлій відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 1999 року.

При цьому, судом встановлено, що позивач з 12 грудня 2012 року проживав з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованогоЗаконом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається за підставами, які не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.1299 ЦК України, якщо в складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5(зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про підтвердження факту прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_2 , проте 06 червня 2019 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.3).

При цьому, із відповіді приватного нотаріуса Краматорського міського нотаріального округу Донецької області Берзень-Усова І.А., вбачається, що окрім позивача із заявами про прийняття спадщини із спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , ніхто не звертався. Так як, строк для прийняття спадщини на день смерті сплинув, і ОСОБА_1 прийняв спадщину фактично, так як на день смерті сумісно проживав разом із спадкоємицею, він звернувся для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.24).

В свою чергу, позивач виконав усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини і отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Але він позбавлений права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За встановлених обставин, суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81,247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ясинуватської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на нерухоме майно, а саме на 1/6 частку квартири АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 29 жовтня 2019 року.

Суддя: В.О.Лебеженко