Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 644/1597/19

провадження № 61-17548св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенка І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: комплекс, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення відкритих, публічних, електронних торгів, та передати нерухоме майно на зберігання; заборонити відчуження майна, а також реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

Заява обґрунтована тим, що ним подано до суду позов про стягнення з відповідача боргу. Відповідач є власником зазначеного нерухомого майна. Є підстави стверджувати, що відповідач намагається продати своє майно. Про це свідчить замовлення та проведення декількох оцінок вказаного майна. Згідно висновку однієї з оцінок, проведеної 03 вересня 2018 року ТОВ «Приватна експертна служба» вартість оціненого майна становить

8 143 300,00 грн, що є цілком співмірною з сумою позову.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, місцевий суд виходив із того, що заявником не підтверджено право власності ОСОБА_1 на зазначене майно, оскільки надана довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформована 09 вересня 2018 року; відсутні докази того, що відповідач протягом 12 років здійснював несумлінні дії з метою приховати, знищити майно.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Змінюючи мотиви відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, апеляційний суд виходив із того, що у разі забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, буде зупинено виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, що не відповідає вимогам закону, а також впливатиме на права банку, як стягувача, у виконавчому провадженні по виконанню вищевказаного рішення та задоволення вимог АТ «Універсал Банк», як стягувача, у виконавчому провадженні.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП

ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, апеляційний суд виходив із того, що предметом з`ясування обставин за апеляційною скаргою ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду є ті ж самі доводи, які були викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк». Апеляційний суд зробив висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з підстав, передбачених частиною п?ятою статті 370 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

25 вересня 2019 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року, постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , апеляційний суд свавільно позбавив заявника в праві судового захисту від шкоди, яку завдає йому АТ «Універсал Банк», перешкоджаючи задоволенню грошових вимог ОСОБА_3 до боржника ОСОБА_1 , а також обмежив заявника у праві спростування обставин, які нібито встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2009 року у справі

№ 2-2767/2009 щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед АТ «Універсал Банк».

Доводи інших учасників справи:

18 жовтня 2019 року АТ «Універсал Банк» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 відмовити, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 в частині оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від

07 березня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від

29 травня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статі 394 ЦПК України (суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню).

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Орджонікідзевського районного суду міста Харкова.

15 жовтня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

16 жовтня 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Вказана ухвала була предметом перегляду у суді апеляційної інстанції за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та особи, яка не є стороною у справі - АТ «Універсал Банк».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказував, що є підстави вважати, що відповідач намагається продати своє майно. Продаж цього майна відповідачем іншим особам і невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження або арешту на це майно, може у подальшому суттєво ускладнити або зробити взагалі нeмoжливим виконання рішення суду щодо стягнення суми позову з відповідача.

В обґрунтування своєї скарги АТ «Універсал Банк» посилалось на те, що

15 червня 2017 року в забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором № 06/2359Г-07 від 15 червня 2007 року, а також: будь-яких додаткових договорів до нього, ОСОБА_1 передала в іпотеку АТ «Універсал Банк» на підставі Іпотечного договору № 2387 майновий комплекс, що складається з будівель, загальною площею 7 775,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1.2.2 вказаного іпотечного договору, предмет іпотеки знаходиться на земельній ділянці площею 4,9602 га що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у користуванні Іпотекодавця строком на 10 років на підставі договору оренди земельної ділянки від 17 січня 2006 року, укладеному з Великодимерською селищною радою. Додатковою угодою № 1 до Іпотечного договору № 2387 від 15 червня 2007 року передбачено, що предметом договору є: майновий комплекс, що складається з будівель, загальною площею 7 775,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 , земельна ділянка, з кадастровим номером: :01:065:002, площею 4,9602 га, що розташована по АДРЕСА_1 та на якій розташований майновий комплекс. Земельна ділянка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 009566 , виданого Управлінням земельних ресурсів у Броварському районі Київської області на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2007 року. 07 грудня 2009 року Броварський міськрайонний суд Київської області частково задовольнив позовні вимоги Банку та в рахунок заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на предмет іпотеки: майновий комплекс та ділянку на якій він знаходиться, та які належать на праві власності ОСОБА_1 Станом на 07 травня 2019 року рішення суду перебуває на виконанні у головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведева О. В., іпотека не припинена. Отже, рішення суду у справі впливатиме на права банку як стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Броварського міськрайонного суду області від 07 грудня 2009 року та задоволення вимог АТ «Універсал Банк» як стягувача у виконавчому провадженні. Вважав, що АТ «Універсал Банк» має першочергове право на задоволенні вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами ОСОБА_1 Крім того, звертав увагу суду на те, що іпотечне майно, на яке позивач прагне накласти арешт і передати на зберігання, вже знаходиться на відповідальному зберіганні у іншого суб`єкта. Просило внести зміни у мотивувальну частину ухвали.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» - задоволено частково. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, буде зупинено виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що не відповідає вимогам закону, а також впливатиме на права банку як стягувача у виконавчому провадженні по виконанню вищевказаного рішення та задоволення вимог АТ «Універсал Банк» як стягувача у виконавчому провадженні.

21 серпня 2019 року ОСОБА_3 , який не брав участі у розгляді справи, звернувся до Харківського апеляційного суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року та ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня

2019 року - скасувати та накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: комплекс: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії спрямовані на відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, зокрема шляхом проведення відкритих, публічних, електронних торгів та передати нерухоме майно на зберігання; заборонити відчуження майна, а також реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 також є стягувачем у виконавчому провадженні, яке об`єднане у зведене виконавче провадження з виконавчим провадженням № 25886852. При цьому проти доводів апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» заперечує, посилаючись на їх недоведеність. Вважає, що АТ «Універсал Банк» зловживає процесуальними правами. АТ «Універсал Банк» намагається продати майно за заниженою ціною, тим самим обмежити права інших кредиторів на участь у виконавчому провадженні та на розподіл коштів, отриманих від реалізації майна. Також звертає увагу на необхідність застосування заходів забезпечення позову та захисту права ОСОБА_1 , щоб він також був стороною виконавчого провадження, брав участь у проведенні оцінювання майна та розподілу коштів, отриманих після його реалізації.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК Українивстановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від

04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Відповідно до частини першої, четвертої статті 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

За приписами частини п?ятої статті 370 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Апеляційний суд встановивши, що доводи, на які ОСОБА_3 посилається в апеляційній скарзі, вже були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції. ОСОБА_1 звертався із апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікіджевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року з метою захисту своїх прав, навівши аргументи, які на його думку є підставою для скасування ухвали, а отже використав своє право на судовий захист. АТ «Універсал Банк» також реалізувало своє процесуальне право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, як стягувач у виконавчому провадженні, проте суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для застосування заходів забезпечення позову у даній цивільній справі. Інших аргументів для скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, а лише зводиться до незгоди із судовими рішеннями у розгляді питання про вжиття заходів забезпечення позову. Отже, предметом з`ясування обставин під час апеляційного розгляду були ті ж самі доводи, які викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк».

Оскільки суд не наділений правом перегляду доводів заявника, які переглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року, з підстав, передбачених частиною п?ятою статті 370 ЦПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто пункту 1 статті 6 Конвенції, а також статті 1 Першого протоколу до неї.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_3 є стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, не може виправдати перегляд зазначених вище судових рішень, оскільки матиме місце порушення принципу юридичної визначеності.

Щодо заявлених клопотань:

Одночасно у касаційній скарзі ОСОБА_3 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення судом апеляційної інстанції суб?єктної та предметної юрисдикції.

Клопотання мотивовано тим, що питання про скасування арешту у виконавчому провадженні ОСОБА_3 розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва, що свідчить про порушення Харківським апеляційним судом юрисдикції адміністративного судочинства для розгляду цього питання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Колегія суддів вивчивши заявлене клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України, так як ОСОБА_3 , оскаржуючи ухвалу орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 березня 2019 року, не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції та не обґрунтовує порушення судом апеляційної інстанції правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах.

Наявність на розгляді у Окружного адміністративного суду міста Києва питання про скасування арешту у виконавчому провадженні ОСОБА_3 , не свідчить про порушення правил предметної чи суб?єктної юрисдикції у цій справі.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 вересня

2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко