ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №578/802/19

Провадження № 22-ц/816/4840/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Орлова І.В.,

суддів: Левченко Т.А., Хвостика С.Г.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року (суддя Басова В.І., дата складення повного тексту рішення не зазначена) в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

14 червня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до ОСОБА_1 з позовом про стягнення 124846,63 гривень кредитного боргу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачкою 23 червня 2008 року був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 2600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36% на рік. Скориставшись кредитними коштами, відповідачка не виконала свої зобов`язання із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість, яка складається з боргу по кредиту у сумі 2472,92 гривень, 114352,44 гривень боргу по процентам за користування кредитом, 1600 гривень боргу по пені та комісії, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 5921,27 гривень штрафу (процентна складова), а всього 124846,63 гривень.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 2472,92 гривень та 38,05 гривень судових витрат.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 114352,44 гривень боргу по процентам за користування кредитом, 1600 гривень боргу по пені та комісії, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 5921,27 гривень штрафу (процентна складова) відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове про їх задоволення.

Свої вимоги банк обґрунтовує тим, що суд, вірно встановивши факт укладення кредитного договору та неповернення відповідачкою кредитних коштів, безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення боргу по процентам за користування кредитом, розмір яких було узгоджено у підписаній позичальницею заяві від 16 липня 2008 року. Крім того, суд не дав належної оцінки Довідці про умови кредитування від 16 липня 2008 року. Вказує, що судом не може братись до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у переглянутій касаційним судом справі відповідач заперечував погоджені з банком умови кредитного договору, проте у даній справі відповідачка факт укладення кредитного договору, а також його умови не оспорювала.

В частині задоволених позовних вимог позивач просить рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд з доводами апеляційної скарги не погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення боргу по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та вказав, що позичальниця не підписувала умов кредитного договору, які визначають розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, комісію, а також відповідальність за невиконання умов кредитного договору у виді пені та штрафу.

Апеляційний суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Обставини укладення сторонами кредитного договору 23 червня 2008 року, використання позичальницею кредитних коштів банку та утворення заборгованості по тілу кредиту у сумі 2472,92 гривні заявником апеляційної скарги визнаються, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно, факт укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 23 червня 2008 року та виникнення боргу по тілу кредиту у сумі 2472,92 гривні апеляційний суд вважає встановленими обставинами, які у даній справі доказуванню не підлягають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за Кредитним договором № б/н від 23 червня 2008 року станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість по таким складовим: 114352,44 гривень боргу по процентам за користування кредитом, 1600 гривень боргу по пені та комісії, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 5921,27 гривень штрафу (процентна складова) (а.с. 4-6).

Крім розрахунку заборгованості по кредиту до позовної заяви також було додано Умови і Правила надання банківських послуг без дати їх затвердження банком та без підпису позичальниці ОСОБА_1 .

Також до позовної заяви додано копію форми для друку договору (а.с. 7) та копію форми для друку договору 061632752 (а.с. 8), з яких неможливо встановити будь-які обставини у зв`язку з неналежною якістю копій цих документів.

Посилання представника АТ КБ «Приватбанк» Прокопенко Н.В. у поданому нею 30 жовтня 2019 року поясненні стосовно того, що у підписаній позичальницею ОСОБА_1 заяві від 23 червня 2008 року зазначена процентна ставка на рівні 3% на місяць, а у підписаній нею 16 липня 2008 року Довідці про умови кредитування вказані інші умови кредитного договору з використанням кредитки «Універсальна», колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані представницею банку обставини належними доказами не підтверджені.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Проте, вказані вище письмові докази у виді копії форми для друку договору (а.с. 7) та копії форми для друку договору 061632752 (а.с. 8) не є належними доказами, оскільки копії цих документів виготовлені таким чином, що з них неможливо встановити інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не був позбавлений можливості надати як суду першої інстанції, так і апеляційному суду належним чином виготовлені копії документів або їх оригінали, якими, на його думку, підтверджуються умови укладеного між сторонами кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, а також інші умови кредитування, про які згадує представник банку у своєму поясненні від 30 жовтня 2019 року, проте належних доказів на підтвердження своїх вимог апеляційному суду не надає.

Отже, ураховуючи встановлений місцевим судом факт укладення кредитного договору 23 червня 2008 року та відсутність погоджених між сторонами цього договору умов щодо розміру плати за користування кредитом, розміру комісії та відповідальності за невиконання договору, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність доводів та вимог апеляційної скарги.

Стосовно тверджень позивача про те, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг колегія суддів зазначає наступне.

Кредитний договір між сторонами спору був укладений шляхом приєднання відповідачки до запропонованих банком умов кредитування, тобто фактично був укладений договір приєднання. Відтак, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачу банківських послуг і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, зокрема, які стосуються процентів за користування кредитними коштами та відповідальності за невиконання умов договору.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що саме додані до позовної заяви Умови та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказаний документ на момент отримання позичальницею кредитних коштів взагалі містив будь-які умови кредитного договору, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії чи неустойки за неналежне викання умов договору.

Таким чином, за відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачці умови кредитування надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальницею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене вище та обставини того, що Умови та Правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпис ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 червня 2008 року шляхом підписання заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір плати за користування кредитом, тобто процентів, комісію та відповідальність за невиконання умов договору у виді неустойки, тобто банк не мав права здійснювати нарахування 114352,44 гривні боргу по процентам за користування кредитом, 1600 гривень грн боргу по комісії та пені та 500 гривень фіксованої частини штрафу, а також 5921,27 гривень процентної складової штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань позичальницею, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог є правильним.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 20 серпня 2019 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.В.Орлов

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик