Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 712/14661/16-ц

провадження № 61-19532св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

представники відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6,

третя особа - 1347 військове представництво Міністерства оборони України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2017 року в складі судді Пересунька Я. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доМіністерства оборони України, третя особа - 1347 військове представництво Міністерства оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 07 вересня 2011 року він працював на посаді інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України.

Наказом начальника 4 військового представництва Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 30 листопада 2016 року № 69 його було звільнено з посади інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач зазначав, що відповідач, маючи можливість для переведення його на іншу роботу, яка б відповідала його кваліфікації, освіті та досвіду роботи, не запропонував позивачу роботи на підприємстві.

Крім того, з 14 листопада 2016 року до 30 грудня 2016 року, тобто і станом на день звільнення, він хворів, що підтверджується відповідними листками непрацездатності, а тому роботодавець за змістом положень частини четвертої статті 40 КЗпП України не міг звільнити його з роботи у період його тимчасової непрацездатності за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У день звільнення йому не було видано копію наказу про звільнення, трудову книжку, а також не проведено повний розрахунок при звільненні.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ начальника 4 військового представництва Міністерства оборони України від 30 листопада 2016 року № 69, відповідно до якого його звільнено з посади інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України; поновити його на посаді інженера-технолога 1347 військового представництва Міністерства оборони України (правонаступника 4 військового представництва Міністерства оборони України); стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 листопада 2016 року по день ухвалення рішення у справі, з урахуванням листків непрацездатності з 14 листопада 2016 року по 30 грудня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 квітня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 69 начальника 4 військового представництва Міністерства оборони України від 30 листопада 2016 року в частині звільнення з 30 листопада 2016 року ОСОБА_1 , інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з розформуванням

4 військового представництва Міністерства оборони України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України з 30 листопада 2016 року.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 листопада 2016 року по

06 березня 2017 року включно у розмірі 7 341,84 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки Міністерством оборони України не надано доказів про реорганізацію саме Міністерства оборони України як юридичної особи, то розформування 4 військового представництва Міністерства оборони України свідчить лише про зміну внутрішньої організаційної структури цього Міністерства, у той час як звільнення ОСОБА_1 відбулось з підстави скорочення штату працівників Міністерства оборони України, а тому при такому звільненні мало бути дотримано гарантії, визначені статтею 49-2 КЗпП України, проте, як встановлено судом, Міністерством не дотримано, що стало підставою для визнання незаконним наказу 4 військового представництва Міністерства оборони України від 30 листопада 2016 року № 69 в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи. Крім того, суди з огляду на внутрішню реорганізацію Міністерства оборони України шляхом зміни її структури у зв`язку із розформуванням структурного підрозділу - 4 військового представництва Міністерства оборони України, вважали, що роботодавець ОСОБА_1 . - Міністерство оборони України, не мало права звільняти його за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності, що є додатковою та самостійною підставою для його поновлення на роботі. Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 відбулось із порушенням норм трудового законодавства, суди вважали позовні вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року Міністерство оборони Україниподало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно досліджено та оцінено надані докази у справі, а тому висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що з 7 вересня 2011 року ОСОБА_1 працював на посаді цивільного працівника - інженера-технолога 4 військового представництва Міністерства оборони України.

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України віл 21 квітня 2015 року № Д-322/1/12дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2015 році», з метою удосконалення організаційно-штатних структур військових частин Збройних Сил України, зокрема, 4 військове представництво Міністерства оборони України (м. Черкаси) підлягало розформуванню.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 20 квітня 2016 року № Д-322/1/6дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році» вирішено розформувати, зокрема, 4 військове представництво Міністерства оборони України з подальшою передачею завдань з проведення контролю якості та приймання речового майна до Центру розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України.

15 квітня 2016 року ОСОБА_1 було письмово запропоновано посаду «економіст» (ОС 0501077) 356 військового представництва Міністерства оборони України (м. Красноармійськ Донецької області).

20 травня 2016 року ОСОБА_1 було попереджено про наступне скорочення його посади до 30 листопада 2016 року.

Відповідно до списку вакантних посад працівників Збройних Сил України станом на 10 жовтня 2016 року вбачається, що у Міністерстві оборони України були наявні й інші посади, які не були запропоновані позивачу, зокрема: економіст

(ОС 051077) у 356 військових представництвах Міністерства оборони України; інженер (ОС 0902117) у 553 військових представництвах Міністерства оборони України та інженер (ОС 0902117) у 4277 військових представництвах Міністерства оборони України.

30 листопада 2016 року начальником управління військових представництв Міністерства оборони України було затверджено ліквідаційний акт розформування 4 військового представництва Міністерства оборони України.

Згідно з витягом з наказу 4 військового представництва Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 30 листопада 2016 року № 69 ОСОБА_1 , інженера-технолога, звільнено відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку з розформуванням 4 військового представництва Міністерства оборони України.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до частин першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а саме: як з порушенням статті 49-2 КЗпП України, так і у період його тимчасової непрацездатності, дійшов правильного висновку про те, що Міністерство оборони України не мало законних підстав для звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому обґрунтовано визнав незаконним та скасував наказ Міністерства оборони України від 30 листопада 2016 року № 69, поновив ОСОБА_1 на роботі та стягнув відповідно до статті 235 КЗпП України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони Українизалишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська