Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 367/5763/15-ц

провадження № 61-13709св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області в складі судді Мікуліна А. В. від 08 серпня та ухвалу апеляційного суду Київської області в складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Кулішенко Ю. М., Таргоній Д. О. від 30 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд») про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного, преміальних виплат до свят та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що припинення трудових відносин вчинено з порушенням вимог трудового законодавства, а саме: скорочення штату працівників в департаменті фактично не відбулося, її не було ознайомлено зі змінами в організаційній структурі і штатному розписі компанії, а керівництво не запропонувало їй іншу роботу, видали накази про звільнення в період її тимчасової непрацездатності. Крім того, на порушення умов колективного договору їй не було виплачено премії до новорічних свят, хоча іншим працівникам така премія виплачувалася.

Неодноразово уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд поновити її на попередній роботі в Департаменті правового супроводу ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» з 11 лютого 2015 року, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12 лютого 2015 року по 08 серпня 2016 року в розмірі 154 730,29 грн та передбачені колективним договором преміальні в розмірі 4 500 грн за 2013 рік та 4 500 грн за 2014 рік, а також завдану моральну шкоду, яку позивач оцінила в 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові виходив із того, що вимоги позивача про поновлення її на роботі є необґрунтованими, при цьому вони не підлягають задоволенню в зв`язку з попуском строку звернення до суду, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 серпня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права бездпідставні.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Ірпінського міського суду від 08 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що звільнення відбулося в період її амбулаторного лікування, що є порушенням правил про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України).

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У лютому 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» було подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких заявник просить відмовити у задоволенні зазначеної скарги. Зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених у касаційній скарзі, немає.

Узагальнені доводи письмових пояснень на заперечення

У лютому 2019 року на адресу суду касаційної інстанції надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 на заперечення ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» проти її касаційної скарги. Зазначає, що заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними, такими, що суперечать дійсним обставинам справи та доказам, наданих стороною позивача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 367/5763/15-ц з Ірпінського міськрайонного суду Київської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що на підставі заяви ОСОБА_1 08 квітня 2014 року було видано наказ № 108к про переведення її на посаду фахівця І категорії договірного відділу Департаменту правового супроводу ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 .

У зв`язку з проведенням змін в організаційній структурі товариства та затвердження нового штатного розпису ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на 2015 рік, була скорочена посада, на якій працювала позивач.

13 листопада 2014 року позивач була повідомлена про наступне звільнення з роботи, тобто за два місяці.

Оскільки по закінченню строку попередження в товаристві не було вакантних посад, профспілковим комітетом було розглянуто подання голови правління - президента ППТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та надано дозвіл на розірвання трудового договору з позивачем на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно наказу від 11 лютого 2015 року № 71к ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця І категорії договірного відділу Департаменту правового супроводу у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 11 лютого 2015 року ознайомилась з наказом про звільнення, проте відмовилась від його отримання, про що комісією в складі начальника відділу кадрової роботи ОСОБА_3 , фахівця відділу кадрової роботи ОСОБА_4 та фахівця відділу кадрової роботи ОСОБА_5 було складено відповідний акт.

Також, цього ж дня позивачу було направлено листа щодо надання письмової згоди для пересилання її трудової книжки поштою, оскільки вона самовільно залишила робоче місце, що унеможливило вручення трудової книжки особисто.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації_, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суди попередніх інстанцій, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені судами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення позивача було проведено відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, а тому підстави для поновлення її на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Разом із тим, у позивача відсутнє переважне право на залишення на роботі, оскільки порівняно з іншими працівниками, які займають таку ж посаду, має нижчу кваліфікацію та продуктивність праці.

Доводи касаційної інстанції ОСОБА_1 про те, що її звільнення відбулося в період її амбулаторного лікування, не заслуговують на увагу, оскільки згідно відповіді Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності, за результатами перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 повідомив про те, що листок непрацездатності серії НОМЕР_1 з 11 лютого 2015 року видано ДП «Медичне науково-практичне об`єднання «Медбуд» безпідставно.

Разом із тим, як передбачено статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки позивач була ознайомлена з наказом про звільнення 11 лютого 2015 року, про що свідчить вищевказаний акт працівників відділу кадрів відповідача, а до суду з указаним позовом позивач звернулась 03 серпня 2015 року, тобто з пропуском встановленого статтею 233 КЗпП України місячного строку звернення до суду з даним позовом.

Оскільки вимоги позивача про виплачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, то суди попередніх інстанцій правильно відмовили в позові в цій частині.

Також позивач указувала на обов`язок ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» виплатити їй передбачені колективним договором преміальні за 2013-2014 року.

Відповідно до частини першої статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Зі змісту пунктів 3.12, 3.14 колективного договору товариства на 2012-2014 роки убачається, що за результатами роботи за рік при наявності фінансових можливостей, адміністрація за погодженням з профспілковим комітетом, може виплатити своїм працівникам винагороду за підсумками роботи за рік відповідно до положень про преміювання працівників ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», яке є додатком № 3 до цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що у відповідача відсутні правові підстави для виплати винагороди за підсумками за рік, оскільки відповідне рішення адміністрацією підприємства не приймалося, так як фінансові результати відповідача за підсумками 2013 та 2014 років є незначними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун