ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8321/19 Справа № 201/2482/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Брага А. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року у справі за поданням Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 по цивільній справі за позовом Хірі ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , про стягнення суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пата Н.О. звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника /т. 1 а.с. 123-125/.

Подання обґрунтовує тим, що 09 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь Хірі ОСОБА_6 суми боргу в сумі 231 797 грн. 03 липня 2013 року Жовтневим ВДВС ДМУЮ відкриті виконавчі провадження. На теперішній час рішення суду ОСОБА_3 добровільно не виконано, за боржником будь-яке рухоме та нерухоме майно не зареєстроване, державним виконавцем не виявлено жодних доходів боржника, на які можна звернути стягнення. З відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану державному виконавцю стало відомо, що 16 липня 1977 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений шлюб. Згідно з інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно за дружиною ОСОБА_3 ОСОБА_2 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , тобто вказана квартира придбана у період шлюбу та належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

У зв`язку з викладеним заявник просить суд визначити частку майна ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , яким він володіє спільно з ОСОБА_2 , визначивши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Справа розглядалася судами різних інстанції неодноразово (т. 1 а.с. 141-144, 189-192, 214-217, 245-247).

Останньою ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року подання задоволено (т. 2 а.с. 25-27).

Визначено частку майна ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в квартирі АДРЕСА_1 , яким він спільно володіє з ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року та постановити нове рішення про відмову в задоволені подання, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 34-35).

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року та постановити нове рішення про відмову в задоволені подання, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 39-40).

Сторони своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, а ухвалу скасувати з постановленням нової з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між боржником за виконавчим провадженням ОСОБА_3 та ОСОБА_8 був зареєстрований 16 липня 1977 року, та шлюб цей не розірвано станом на 06 березня 2015 року, а право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 набула 12 листопада 2005 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який, в свою чергу, давав письмову згоду на укладання відповідної угоди.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року позов Хірі Людмили ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу був задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_3 на ОСОБА_10 Хірі ОСОБА_5 суму боргу, що складає 231 797, 00 гривень; в іншій частині позову відмовлено; судові витрати у справі розподілено пропорційно задоволеного позову, стягнувши з ОСОБА_3 на ОСОБА_10 Хірі ОСОБА_5 судовий збір у сумі 200, 00 гривень; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 2 117, 97 гривень (том 1 а. с. 60-64).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2013 року залишено без змін (том 1 а. с. 90-91).

На підставі даного рішення суду 20 червня 2013 року представником позивача були отримані виконавчі листи, які передані на виконання до ВДВС Жовтневого району ДМУЮ для подальшого примусового виконання (том 1 а. с. 126, 127).

Також судом встановлено, що 03 липня 2013 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ були відкриті виконавчі провадження про стягнення з боржника ОСОБА_3 зазначеної суми боргу та судового збору (том 1 а. с. 128, 129).

Згідно з відповіддю відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 14 листопада 2013 року по Індустріальному відділу державної реєстрації актів цивільного стану виявлено актовий запис про шлюб № 689 від 16 липня 1977 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Після реєстрації шлюбу нареченим присвоєно прізвище ОСОБА_11 (том 1 а. с. 136).

Крім того, відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2015 року за вих. № 232/10.4-29, наданої на запит суду, актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відсутній (том 2 а. с. 21). За таких обставин можливо зробити висновок про те, що станом на 06 березня 2015 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 .

З документів наданих приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Наталією Валентинівною на запит суду вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМУЮ Кучмій Н.В. за реєстровим № 1205, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (том 2 а. с. 18). Цим же приватним нотаріусом була надана належним чином завірена заява ОСОБА_3 від 12 листопада 2005 року, якою він надає згоду на укладання договору купівлі-продажу та на наступну купівлю своєю дружиною ОСОБА_2 майна квартири АДРЕСА_1 (том 2 а. с. 19).

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування від 03 квітня 2013 року ОСОБА_2 подарувала спірну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 41) та згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 42).

Вищевказане підтверджує, що ОСОБА_1 є власником спірної квартири АДРЕСА_1 з 03.04.2013 року.

Таким чином, на момент звернення державного виконавця з даним поданням, ОСОБА_1 вже був власником спірного майна, однак, державним виконавцем при зверненні з поданням та судом при розгляді подання по суті не вчинено дій для встановлення хто на момент постановлення рішення є власником спірного майна та не було залучено ОСОБА_1 до участі у справі, як заінтересовану особу, що призвело до порушення майнових прав ОСОБА_1 , як власника, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про задоволення подання державного виконавця про визнання частки майна боржника у майні.

Згідно ст. 16 ЦК України та ст. 13 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд; суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 4 ст.10 ЦПК України зобов`язує суд сприяти: всебічному і повному з`ясуванню щодо обставин спору; роз`яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров