ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1736/18
Провадження № 22-ц/4820/900/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року (суддя Кульбаба А.В.) за позовом Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсанта в університеті,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Харківський національний університет Повітряних сил імені Івана Кожедуба (далі - ХНУ ПС ім.І.Кожедуба) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу з 27.08.2015 року по 13.12.2017 року на посаді курсанта у ХНУ ПС ім.І.Кожедуба. Контракт про проходження військової служби (навчання), відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, був укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і ОСОБА_1 27.08.2015 року, відповідно до якого відповідач зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходить військову службу (навчання) для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

З 27.08.2015 року по 13.12.2017 року відповідач відповідно до умов контракту перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

13.12.2017 року контракт про проходження військової служби укладений між Міністерством оборони України в особі начальника університету і відповідачем був достроково розірваний, через небажання ОСОБА_1 продовжувати навчання, відмову проходити військову службу на посадах офіцерського складу.

Наказом начальника університету по стройовій частині №280 відповідач був виключений із списків особового складу університету.

Позивачем були розраховані фактичні витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 349 740 грн. 67 коп.ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати витрати на утримання в університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис на загальному рахунку, однак станом на день звернення з позовом відшкодування витрат відповідачем не відбулось.

Посилаючи на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача на користь ХНУ ПС ім.І.Кожедуба вартість витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, у розмірі 349 740 грн. 67 коп.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба витрати, пов`язані з утриманням курсанта в університеті, в розмірі 349 740 грн. 67 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки з відповідачем достроково розірвано контракт та відраховано його від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту, через відмову ОСОБА_1 від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу та припинено чинність дії укладеного з ним контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, тому відповідно до умов контракту від 27.08.2015 року він зобов`язаний відшкодувати понесені фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не врахував, що спори з приводу витрат пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства оборони України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, позивач не має повноважень на пред`явлення вимоги про відшкодування витрат, здійснених за рахунок державного бюджету.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки одним із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є посилання на порушення судом першої інстанцій правил предметної юрисдикції, слід зазначити таке.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 4 статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) є видом військової служби в силу вимог п.5 ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено, що на підставі контракту, укладеного 27.08.2015 року з Міністерством оборони України в особі начальника Харківського університету Повітряних Сил, ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) у вищому навчальному закладі на посаді курсанта з 27 серпня 2015 року по 13 грудня 2017 року.

Згідно Указу Президента України від 24 червня 2016 року №270/2016 з 26 липня 2016 року університет набув статусу «національного» та носить назву - Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба.

Наказом т.в.о. начальника Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба від 12 грудня 2017 року №280 ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання, виключено із списків особового складу університету, усіх видів забезпечення та направлено для постановки на військовий облік до Ярмолинецького РВК в смт Ярмолинці Хмельницької області.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, оскільки спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах 1 і 2 статті 377 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтям 255 та 257 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом правил предметної юрисдикції, тому зазначена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 377 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.7 ст.141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п.5 ч.1ст.7 Закону України від 08.07.2011 року «про судовий збір». Такого клопотання матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсанта в університеті закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк