Справа № 357/8378/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» звернулося до суду з даним позовом 27.07.2018 року мотивуючи тим, що з 01.07.2015 року товариство надає послуги з постачання природного газу на підставі відповідної ліцензії, виданої 01.07.2015 року постановою НКРЕКП від 21.05.2015 року № 1588. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл природного газу споживачу здійснюються відповідно до типового договору, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 р. НКРЕКП постановою №2496 від 30 вересня 2015 року затвердила Правила постачання природного газу, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за № 1382/2782. Постачання природного газу боржнику здійснюється на підставі укладеного між ним та ТОВ «Київоблгаз Збут» типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 р. Договір постачання є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. ТОВ «Київоблгаз Збут» на власному сайті розмістило редакцію договору постачання, який також розміщено на сайті державного регулятора НКРЕКП та опубліковано в друкованому виданні «Голос України» № 249 (6253) від 30.12.2015 року. Відповідно до умов зазначеного Договору, ТОВ «Київоблгаз Збут» надіслав боржнику заяву приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта за формою, встановленою додатком 1 до Договору постачання, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до Договору постачання. Однак, фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов цього типового договору є споживання природного газу, тобто, боржник своїми діями підтвердив укладання публічного договору постачання природного газу. Постачання природного газу здійснюється за цінами, які встановлюються відповідно до законодавства. Показники газового лічильника у відповідача знімала ОСОБА_2 , яка надала письмові свідчення, про те, що з 01.07.15 року по 27.07.2016 року ОСОБА_1 було спожито 2704 куб.м. газу. Проте, у жовтні 2016 року було зроблено коригування спожитих показників на 58 куб.м. в сторону зменшення, тому фактичне споживання склало 2646 куб.м. газу. Газопостачання до будинку відповідача було припинено газопостачальною організацією, 27.07.2016 року в зв`язку із заборгованістю. Заборгованість за газопостачання у відповідача виникла за період з 01.07.2015 р. по 27.07.2016 р. на суму 14935,58 грн. Стан особового рахунку боржника, показники газового лічильника, газові прилади, сума заборгованості, в т.ч. нараховані за газ і проведені оплати боржником, субсидія і пільга - відображені у фінансовому стані, відповідно до якого, за період з 01.07.2015 по 01.07.2017 року у боржника утворилась заборгованість на загальну суму 14935,58 грн., що свідчить про порушення виконання умов Договору постачання. Абоненту вручались рахунки на оплату (квитанції) щомісяця, а також претензія від 25.07.16 року, акт претензія від 25.07.16 року, повідомлення про погашення заборгованості від 30.06.17 року, акт-претензія від 01.08.2017 року на оплату боргу, претензія від 01.08.17 року, на які споживач не реагував. З метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 був надісланий лист вих.№КVz09-Лв-5591-0518 від 11.05.2018 року про добровільну оплату боргу або укладання договору реструктуризації заборгованості, проте ОСОБА_1 проігнорував даний лист. Тому, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з постачання природного газу на користь ТОВ «Київоблгаз Збут» в сумі 14935,58 грн. та судові витрати на оплату судового збору в сумі 1762,00 грн.

05.09.2018 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цурановим А.Ю. було відкрито провадження у справі.

11.10.2018 року суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цурановим А.Ю. було зупинено провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

25.10.2018 року розпорядженням керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №777 від 25.10.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до пункту 19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, оскільки у головуючого судді Цуранова А.Ю. 19.10.2018 року закінчилися повноваження в межах п`ятирічного терміну, та справу 26.10.2018 року було передано судді Бондаренко О.В. і прийнято до провадження.

18.02.2019 року відповідач ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що вже більше 15 років він зі своєю сім`єю проживає за межами України. Після від`їзду в його будинку за адресою: АДРЕСА_1 постійно проживали мама та брат його дружини. Вони відвідували їх майже щороку, приїжджаючи на кілька тижнів. Але прибувши в Україну весною 2017 року, він змушений залишатися тут до цього часу у зв`язку з виниклим спором з ТОВ «Київоблгаз Збут» і неможливістю вирішити його. Він ніколи до цього навіть не здогадувався про існування такої компанії, ні він і ніхто інший з його родини не звертався і не мав жодних справ з цим товариством, а тим більш не підписував жодних паперів. Тим не менш він вже більше року намагається отримати від позивача бодай-які документи, що підтверджували б наявність правових відносин між ними, давали б йому право називати його боржником та вимагати оплату за свої послуги. Незважаючи на винесену судом ухвалу, ще від 06.06.2017 року про скасування судового наказу про стягнення боргу та роз`яснення позивачу, що пред`явлені ним вимоги мусять бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням усіх правил, позивач безпідставно вже другий рік продовжує надсилати йому вимоги сплатити борг, при цьому лише погрожував судом та пенею, але уникав будь-яких дій для вирішення спору та надсилав на його звернення відписки, замість документальних підтверджень обґрунтованості своїх претензій. Такими діями позивач на протязі довгого часу змушує перебувати у невизначеному положенні, завдав чималої шкоди його здоров`ю та матеріальному стану, обмежив його право вільно користуватися своїм майном. 24.05.2018 року він був змушений звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Київоблгаз Збут», щоб нарешті вирішити цей спір і мати можливість вільно розпоряджатися своєю власністю. Лише судове провадження у справі №357/5881/18 змусило позивача хоч якось реагувати на те, що відбувається, результатом чого стала дана справа №357/8378/18. 08 лютого він отримав ухвалу Подільського районного суду м. Києва про повернення справи №357/5881/18 з пропозицією сплатити додатково судовий збір за розгляд матеріальних претензій або подати новий позов, чим він неодмінно скористається після отримання результатів перевірки поліцією та прокуратурою наведених мною фактів правопорушень працівниками ТОВ «Київоблгаз Збут». Зараз, всі свої претензії позивач обґрунтовує, посилаючись на «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», затверджений 30.09.2015 року і начебто укладений між ним та ТОВ «Київоблгаз Збут». Хоча, крім типового договору, є Цивільний Кодекс України, де ст. 627 передбачає свободу договору. З усіх прав залишається лише право споживача самому вирішувати укладати чи не укладати такий договір і як саме, ст. 208 ЦК України вказує, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, де зазначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення. 30.09.2015 року, дата вступу в дію типового договору, але згідно з фінансовим станом, наданим позивачем, оплата за використаний ним газ, чи будь-ким іншим, з початку 2015 року, а то і раніше, не проводилася, а сума боргу у вересні 2015 року вже складала 363,04 грн. Крім того, з листа начальника БЦ ТВР ТОВ «Київоблгаз Збут» Кухарської Н. В. за вих. №КVz09-Лв-5591-0518 від 11.05.2018 року слідує, що заборгованість у сумі 443,60 грн. рахувалася за даною адресою ще перед попередником ТОВ «Київоблгаз Збут», компанією ПАТ «Київоблгаз». Отже, про якесь повне виконання сторонами своїх зобов`язань у вересні 2015 року не може бути і мови, так само як і підстав для вкладання усного договору. Також, не було жодних підстав продовжувати постачати газ невідомо кому, невідомо чим керуючись, не отримуючи за це жодної копійки протягом такого довгого періоду, штучно збільшивши заборгованість майже на 15 тисяч грн. Згідно усіх існуючих правил та інструкцій, працівники ТОВ «Київоблгаз Збут» були просто зобов`язані невідкладно припинити подачу газу до повного погашення заборгованості та укладення нового договору між споживачем та постачальником, а не штучно створювати умови для зростання боргу майже в 50 разів, що призвело до таких неприємних наслідків. Навіть після виходу Постанови НКРЕКП за №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», де у п.2 вказувалося «2. Суб`єктам господарювання, що здійснюють на підставі ліцензії діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою», схоже, також нічого зроблено не було. Щодо ст.634 ЦК України, то в даній статі ніде не вказується, що він може укладатися усно, і навпаки, в додатку 1 до вказаного договору розміщена форма заяви-приєднання, яку споживач мусить заповнити, підписати та надіслати постачальнику у разі укладання з ним договору. Ніяких заяв чи договорів приєднання ним в будь-якій формі постачальнику не надсилалися. Жодних пропозицій від позивача не отримував. А відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Його ніхто ні про що не питав. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Позивач, очевидно посилаючись на п.2 даної статі, стверджує, що він, як споживач, отримував газ і відповідно здійснював оплату за нього, тим самим підтверджуючи прийняття ним пропозиції та погоджуючись з умовами договору. Натомість жодних квитанцій чи будь-яких інших платіжних документів, які б підтверджували факт оплати за надані послуги, пред`явлено не було, а дані фінансового стану, наданих суду позивачем, свідчать про те, що їх просто не існує. Також теж саме вказує п.1.3 Договору. Проте, жодних заяв, квитанцій чи інших документів з його підписом, які б засвідчували його правові відносини з ТОВ «Київоблгаз Збут» не існує. Далі, п.2.2 Договору наголошує: «Обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.». Він ніколи не те що не мав, а навіть не чув про існування подібного договору, але це не завадило ТОВ «Київоблгаз Збут» продовжувати реалізовувати газ, порушуючи власні інструкції. До того ж п 7.1. За умови порушення Споживачем строків оплати за цим договором, у тому числі за графіком погашення заборгованості та після встановленого цим договором терміну, постачальник має право звернутися до Оператора ГРМ з дорученням про припинення постачання природного газу Споживачу. Йому не зрозуміло, чому оплати не було як мінімум з початку 2015 року, а претензії позивача почали друкуватися лише в липні 2016 року. І п..11.8. Договору передбачено, що усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку за місцезнаходженням одержувача.». Однак, у всіх своїх матеріалах, ТОВ «Київоблгаз Збут» обмежується лише голослівними заявами своїх працівників про те що начебто надсилались чи вручались якісь листи, бланки, повідомлення, попередження, але жодного задокументованого підтвердження цьому не надано. Отже, твердження позивача про наявність якихось юридичних підстав, які дають йому право пред`являти свої претензії та вимагати гроші не відповідають дійсності. Стосовно свідчень працівників газової компанії, то він може підтвердити, що у другій половині липня 2015 року після смерті його дружини, дійсно прибув в Україну по особистим потребам і мав телефонну розмову з контролером абонентського відділу газової компанії в зв`язку з припиненням надходжень коштів за спожитий газ, ім`я вона не називала, їй він повідомив, що приїхав тимчасово, будинком користувалися родичі дружини, яких вона фінансово забезпечувала. Тож нині, в разі виникнення проблем з оплатою газу, їй, як слюсару газової служби, нічого не завадить перекрити кран на газовому вводі, до якого абсолютно вільний доступ. І чому контролер стверджує, що для припинення газопостачання була необхідна його згода і це зайняло цілий рік, якщо п.4.9 Договору передбачає 10-ти денний термін. Йому також не відомо, щоб хтось надсилав якісь заяви чи клопотання до газової компанії з проханням продовжувати постачання газу в борг, з чого можу зробити висновок, що це робилося за рішенням виключно персоналу ТОВ «Київоблгаз Збут». Тож, ґрунтуючись на вищенаведених фактах, він відкидає будь-які претензії з боку ТОВ «Київоблгаз Збут».

Ухвалою суду від 20.05.2019 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу, поновлено, у зв`язку з усуненням обставин, які викликали зупинення провадження у справі, а саме постановлення ухвали від 03.01.2019 року про повернення позовної заяви у цивільній справі №357/5881/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз», про визнання претензій безпідставними, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Представник позивача, за довіреністю, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що споживачу ОСОБА_1 до 01.07.2015 року надавало послуги з газопостачання ПАТ «Київоблгаз», а далі ТОВ «Київоблгаз збут», договірні відносини регулюються публічним типовим договором, який розміщений на сайті і в ЗМІ. Якщо споживач не бажає отримувати газ, він повинен звернутися до підприємства із заявою про припинення газопостачання, однак такої заяви до позивача не надходило, тому послуги надавалися і проводилися нарахування за спожитий газ. З 01.07.2015 року була анульована ліцензія ПАТ «Київоблгаз» на постачання природного газу та таку ліцензію отримало ТОВ «Київоблгаз Збут», і саме заборгованість в розмірі 416,90 грн. перейшла від ПАТ «Київоблгаз», як і обов`язки з постачання природного газу. Відповідач був зареєстрований в Білоцерківському ПАТ «Київоблгаз», був договір, і з 01.07.2015 року не приймаючи постачальника, продовжили йому постачати газ, так як відповідач не подав заяви про припинення газопостачання. Крім того, споживачі зацікавлені в тому, щоб не звертатися ні до Білоцерківського відділення, ні до ТОВ «Київоблгаз Збут». Тому нарахування проводилося згідно показників лічильника, навіть були корегування показників, коли споживач їх передавав. Також, зазначив, що відповідач, доказів відсутності боргу до суду не надав.

Відповідач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов не визнав, 16.10.2019 року надав до суду заяву, в якій просив судові засідання проводити без його участі, так як він ніколи не мав і не має жодних стосунків з ТОВ «Київоблгаз Збут», вважає, що дане провадження було відкрите всупереч вимогам ЦПК України, оскільки позивач, а ні в позовній заяві, а ні пізніше, під час судових засідань не надав жодного доказу, який би підтверджував його позов. Єдиним аргументом позивача, який на його думку свідчить про наявність якихось стосунків між ними і служить основою висунутих претензій, є посилання на «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам», де, за його словами, вказано, що договірні зобов`язання наступають у разі фактичного споживання газу. Але позивач лукавить тому, що у п. 1.3 даного договору чітко визначено: «...Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ,а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього договору)». Тож невідому кому протягом майже двох років і на яких підставах абсолютно безкоштовно ТОВ «Київоблгаз Збут» постачало газ. Крім того, в Україні немає жодного документу, який би зобов`язував громадян у письмовій формі повідомляти кому б то не було про своє небажання укладати будь-який новий договір з будь-якою компанією. Тож заяви позивача про те, що він був зобов`язаний про щось доповідати ТОВ «Київоблгаз Збут» про існування якого навіть не підозрював, здоровим глуздом осягнути непросто. Позивач стверджує, що на його адресу неодноразово надсилались якісь попередження, вимоги, заяви, інші документи, але у справі немає жодного з його підписом, або хоча б якоїсь поштової квитанції про те, що вони дійсно надсилались і були вручені, як це передбачено п.11.8 Договору. Таке нехтування своїми ж правилами призвело до того, що відключення його будинку від газопостачання виконувалось з грубими порушеннями, за його відсутності і без будь-яких свідків, а подальший встановлений поліцією факт незаконного проникнення представниками позивача до його будинку, ставить під сумнів змістовність і законність будь-яких претензій до нього з боку ТОВ «Київоблгаз Збут». 24 травня 2018 року, після більш ніж річного безплідного намагання владнати з ТОВ «Київоблгаз Збут» цю незрозумілу ситуацію, він був змушений звернутися до суду з позовом до цієї компанії з приводу незаконного обмеження його громадянських прав та відшкодування заподіяних збитків. Дана справа №357/5881/18 до цих пір знаходиться у провадженні Подільського районного суду м. Києва. Таким чином, відкриття нової справи №357/8378/18 зі спору між тими самими сторонами було зроблено всупереч ст.186 ЦПК України. Отже, виходячи з вищенаведеного, він не бачить сенсу особисто приймати участь у розгляді справи 357/8378/18, до якої не має жодного відношення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Пунктом 27, 28 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачальник природного газу - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу та постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Пунктом 35 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу;

Пунктом 23, 37 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність та споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1587 від 21.05.2015 року «Про анулювання ліцензій на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданих ПАТ «Дніпропетровськгаз», ПАТ «Дніпрогаз», ПАТ «Криворіжгаз», ПАТ «Київоблгаз», ПАТ «Харківгаз», ПАТ «Харківміськгаз» та ПАТ «Вінницягаз»» з 01 липня 2015 року ПАТ «Київоблгаз» анульовано ліцензію ПАТ «Київоблгаз» на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Київської області, товариство стало виключно газорозподільним підприємством.

В свою чергу, з 01.07.2015 року постановою НКРЕКП №1588 від 21 травня 2015 року для ТОВ «Київоблгаз Збут» видано ліцензію серії АЕ №299021 на постачання природного газу та ТОВ «Київоблгаз Збут» виступає постачальником природного газу для побутових споживачів, газифіковані об`єкти яких розташовані в Київській області, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 щодо сплати коштів за послуги з газопостачання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2017 року судовий наказ виданий 24.04.2017 року у справі №357/3647/17, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Київоблгаз збут» заборгованості по оплаті послуг з газопостачання в сумі 14935,58 грн. та судового збору в сумі 800,00 грн. було скасовано, оскільки між товариством та ОСОБА_1 вбачається спір про право та роз`яснено стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні (а.с. 10).

Відповідно до вимог п. 17 ч. 3 ст.4Закону України «Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №2496 від 30 вересня 2015року затвердила Правила постачання природного газу, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 р. за № 1382/27827.

Згідно ч. 1 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року № 2496, підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу, наявність у побутовому споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов.

Частиною 2 розділу III Правил постачання природного газу, передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

30.09.2015 року постановою НКРЕКП №2500 був затверджений Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник .

Згідно п. 2 Розділу III Правил постачання природного газу за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природній газ у необхідних для нього об`ємах, а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначає договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачем укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора (НКРЕКП) та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Встановлено, що між ТОВ «Київоблгаз Збут» та ОСОБА_1 укладено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (а.с. 42-44), а саме шляхом фактичного споживання природного газу ОСОБА_1 приєднався до умов типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора (НКРЕКП), на сайті ТОВ «Київоблгаз збут» та у опубліковано в засобах масової інформації, за яким ТОВ «Київоблгаз збут» зобов`язався постачати природній газ у необхідному об`ємі, а ОСОБА_1 в свою чергу взяв на себе зобов`язання оплачувати вартість природного газу згідно правил, враховуючи наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу укладеного з Оператором ГРМ та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду

Крім того, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем.

В ч. 4 розділу 1 глави 1 Кодексу газорозподільних систем визначено, що ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку та Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Також, факт споживання природного газу відповідачем за період з 01.07.2015 року по 27.07.2016 року підтверджується показниками газового лічильника, які заносилися до журналу (відомості) зняття показників лічильника слюсарем експлуатації підземних газопроводів ОСОБА_2 , щомісячно, що підтверджується матеріалами справи (а.с.15,16, 24-41). З даний свідчень вбачається, що станом на 01.07.2015 року на лічильнику відповідача обліковувалось 61429 куб. м. газу, і за весь період з 01.07.15 року по 27.07.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 було спожито 2704 куб.м. газу.

27.07.2016 року газопостачання до будинку відповідача було припинено газопостачальною організацією, у зв`язку із заборгованістю в сумі 14935,58 грн., яка виникла за період з 01.07.2015 року по 27.07.2016 року, що підтверджується актом про відключення (а.с. 23).

Також, 30.06.2017 позивачем було залишено відповідачу повідомлення про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 30.06.2017 із зазначенням суми заборгованості у розмірі 15379,18 грн., направлялися: претензія від 25.07.16 року, акт претензія від 25.07.16 року, акт-претензія від 01.08.2017 року на оплату боргу, претензія від 01.08.17 року ( а.с. 19-21).

Крім того, ОСОБА_1 був надісланий лист-відповідь на його заяву вих. №КVz09-Лв-5591-0518 від 11.05.2018 року щодо заборгованості за послуги з постачання газу (а.с. 13,14), в якій повідомлено боржника про наявність заборгованості по оплаті послуг з газопостачання в сумі 15379,18 грн., яка складається із суми 443,60 грн. заборгованості перед ПАТ «Київоблгаз» та 14935,58 грн. заборгованості перед ТОВ «Київоблгаз збут». 21.01.2016 року фактичний показник становив - 63025 куб. м. газу, 18.10.2016 року фактичний показник підтверджено на позначці 64075 куб. м. газу. Запропоновано боржнику, що для звіряння розрахунків та ознайомлення з усіма журналами зняття показників лічильника, в термін не пізніше 25.05.2018 року звернутися в абонентський відділ. Повідомили про сплату заборгованості за постачання газу в розмірі 15379,18 грн. в термін до 31.05.2018 року, або укладення договору про реструктуризацію заборгованості, та в разі несплати заборгованості або укладення зазначеного договору до 31.05.2018 року, ТОВ «Київоблгаз збут» після 01.06.2018 року звернеться до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

З наданого ТОВ «Київоблгаз Збут» розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12), вбачається, що заборгованість по сплаті послуг з газопостачання станом на 01.07.2018 року нарахована в розмірі 14935,58 грн.

Як вбачається з розрахунку (фінансового стану боржника) в період до 27.07.2016 року позивач безперервно надавав послуги з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не в повній мірі оплачував їх, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2015 року склала 416,90 грн., за період з 01.07.2015 року по 27.07.2016 року - 14 518,68 грн.. Крім того, в жовтні 2016 року було зроблено корегування спожитих показників на 58 куб.м. газу в сторону зменшення, тому фактичне споживання склало 2646 куб.м. газу.

Отже, відповідач за вказаний період спожив 2646 куб.м. газу на загальну суму 14935,58 грн.

Як вже зазначалося, станом на 01.07.2015 року, а саме на момент анулювання ліцензії ПАТ «Київоблгаз» на абонентському рахунку відповідача за адресою: АДРЕСА_1 обраховувалась заборгованість в розмірі 416,90 грн.

Однак, враховуючи, списання дебіторської заборгованості, яка виникла в травні-червні 2015 року за договором № про надання населенню послуг з газопостачання в сумі 443,60 грн., заборгованість у ОСОБА_1 перед ПАТ «Київоблгаз» відсутня, що підтверджується копією довідки від 15.11.2018 року (а.с. 158).

Згідно з п. 5 ч. 2. ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Також, враховуючи п. 4 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, у разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 20 квітня 2016 року №6-2951цс15, у якій зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідач заперечуючи проти вимог позивача, зазначає лише, про те, що ніколи не зустрічався і не мав жодних стосунків з цією компанією, на його неодноразові письмові та усні звернення, ні йому ні суду досі не було представлено жодного документа з його підписом (договір, заява, клопотання, квитанція чи будь-який інший платіжний документ про оплату мною якихось товарів чи послуг, наданих йому ТОВ «Київоблгаз збут»), який би засвідчував наявність фактичних або юридичних правових відносин між ним та позивачем, відключення газопостачання його будинку виконувалося без свідків, без перевірки газового лічильника та фіксації його фактичних показників. Крім того, враховуючи факт протиправних дій з боку працівників ТОВ «Київоблгаз збут», а саме незаконного проникнення до його будинку за його відсутності з невідомими намірами, ставить під сумнів об`єктивність усіх тверджень позивача, Більше того, ТОВ «Київоблгаз збут» позбавило його права вільно розпоряджатися своїм власним будинком, просто вимагаючи сплатити борг за газ, який постачався на протязі більш ніж півтора роки невідомо кому і на яких підставах, оскільки в даному будинку проживали його родичі. Наголошує на тому, що у нього немає ніякої заборгованості перед ТОВ «Київоблгаз» і жодних претензій ця компанія йому не висувала, що підтверджується листом від 15.11.2018 року за підписом начальника відділення ТОВ «Київоблгаз» І. В. Савельєва.

Суд, критично оцінює доводи відповідача, оскільки він не подав до суду належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження заперечень, в тому числі щодо свого місця проживання за останні 15 років, щодо не користування та не споживання природного газу за період з 01.07.2015 року по 27.07.2016 року та докази щодо відсутності заборгованості за постачання природного газу.

Крім того, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 12.09.2019 року було витребувано у відповідача ОСОБА_1 документальне підтвердження показника лічильника газу Gallus 2000-U G-4, серійний №002165675, який розташований в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та фотографію облікового механізму, розміщеного у вказаному будинку, з серійним номером лічильника газу, оскільки останній не забезпечує вільного доступу до лічильника газу, що підтверджується копією акта обстеження від 09.09.2019 року (а.с.147).

Однак, відповідач, який в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання представника позивача, оскільки в його будинку є лічильник газу, але який саме та які показники лічильника він повідомити не має можливості, а газ відключений, ухвалу суду не виконав та надав лише фото газового вводу до його будинку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи, що відповідач є власником будинку, дана обставина визнається відповідачем (а.с. 69, 96) та не звертався до постачальника із заявою про припинення постачання природного газу до будинку, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення заборгованості за спожитий природний газ, оскільки відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати такі послуги, згідно затверджених в установленому порядку тарифів.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивачем доведено факт невиконання зобов`язань відповідачем по сплаті коштів за постачання природного газу, а відповідач, відзив із запереченнями проти позову з належними та допустимими доказами в їх підтвердження до суду не подав.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказами в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач свої зобов`язання по сплаті коштів за споживання природного газу не виконав, у позивача виникло право вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку, тому, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтованим, та таким, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а позовні вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 14 518,68 грн., такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі1712,81грн.

Керуючись Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за № 2494, Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4,12,13, 76-81, 223,141, 259, 263-265, 268, 353-354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» ( , місцезнаходження: м. Київ, проспект Свободи, буд. 2Г, літера А) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості за з надані послуги з постачання природного газу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заборгованість за надані послуги з постачання природного газу в розмірі 14 518,68 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 68 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» судові витрати в розмірі 1712,81 грн.

В частині вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу в розмірі 416,90 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.11.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко