КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

встановив:

Позивач у вересні 2015 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вказаним вище позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем 07 серпня 2010 року укладено Договір №8 про користування електричною енергією за адресою споживання: АДРЕСА_1 .

Таким чином відповідач є споживачем електричної енергії на відплатній основі, проте, станом на серпень 2015 року за останнім утворилась заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 2214 грн. 22 коп.

Проте, відповідач не виконує належним чином договірні зобов`язання.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 2214,22 грн, 3 % річних та інфляційну складову в розмірі 686,98 грн, а також судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року, позов ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 2214,22 грн, 3% річних та інфляційну складову в розмірі 686,98 грн та судовий збір в розмірів 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що позивач необґрунтовано зависив кількість спожитої ним електроенергії у жовтні 2013 року і занизив споживання у листопаді-грудні 2013 року.

Оскільки тариф на спожиту електроенергію залежить від розміру споживання, йому за жовтень 2013 року було необґрунтовано нараховано 531,96 грн, а за листопад-грудень лише 9,81 грн та 10,37 грн відповідно.

Необґрунтоване надлишкове нарахування позивачем суми до сплати за жовтень 2013 року призвело до виникнення штучного боргу.

Зазначає, що така ж саме ситуація відбулася у травні 2014 року.

Просив, скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» через представника подало відзив, який обґрунтовувало тим, що за результатами аналізу оплат було з`ясовано, що ОСОБА_1 користується послугами електроенергії, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті заборгованості, внаслідок чого заборгованість станом на серпень 2015 року за спожиту електричну енергію становить 2214,22 грн.

Відповідно до Акту звірки №2/8 від 14 лютого 2013 року за підписом представника ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 , сином відповідача було зафіксовано наявність заборгованості за спожиту електричну енергію.

Посилання відповідача на те, що вказаний Акт не є належним доказом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_2 осіб, у тому числі і ОСОБА_2 , тобто член сім`ї відповідача, яка пов`язана спільним побутом.

Просило рішення Святошинського районного суду м. Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що між сторонами 07 серпня 2010 року укладено Договір №8 про користування електричною енергією за адресою споживання: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно є споживачем електричної енергії на відплатній основі за вказаною вище адресою.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку боргу за спожиту електричну енергію, за відповдіачем ОСОБА_1 утворилась заборгованість за період з лютого 2013 року по серпень 2015 року в розмірі 2214,22 грн.

Відповідно до Акту звірки № 2/8 від 14 лютого 2013 року за підписом представника ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та громадянина ОСОБА_2 , сина відповідача ОСОБА_1 було зафіксовано наявність заборгованості за спожиту електричну енергію.

07 серпня 2010 року був складений Акт звірки за підписом представника ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та безпосередньо відповідача ОСОБА_1 щодо наявності заборгованості за спожиту електричну енергію.

При цьому, жодних застережень та/або заперечень зі сторони споживача, відповідача по справі щодо факту наявності заборгованості останнім в Акті не зазначено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними та допустимими доказами.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбачених договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Однак, обов`язок сплачувати за спожиту електроенергію у Споживача виникає не лише з умов договору про постачання електроенергії, а і з вимог чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин.

Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Взаємовідносини між громадянами (фізичними особами - споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються відповідно до Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Пунктом 19 Правил користування електричною енергією для населення передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Згідно п.20 Правил користування електричною енергією для населення, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення, передбачає, що споживач електричної енергії зобов`язаний: оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 526 ЦК України вказує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і відповідно до п.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з п.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов`язальних правовідносин. Відповідач належним чином не виконує покладені на нього обов`язки щодо оплати за надані послуги з електропостачання.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді С.В. Кулікова

Н.В. Ігнатченко