Справа № 738/944/19
№ провадження 2/738/328/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

з участю:

секретаря: Лях Н.М.

представника позивача: ОСОБА_8

представника третьої особи: Васильчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Посилався на те, що він є власником будинку по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані відповідачі, але фактично там не проживають з листопада 2016 року. Відповідачі житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причину своєї неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Щодо ОСОБА_3 поклалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 являється власником жилого будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 жовтня 2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 липня 2007 року (а.с. 1-110).

В жилому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані окрім інших зареєстровані і відповідачі по справі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04 грудня 2007 року (а.с. 51) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08 січня 2008 року (а.с. 52)

Як вбачається з Актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 04 жовтня 2018 року та 15 травня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає ОСОБА_2 , зареєстровані але зі слів сусідів не проживають ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 8, 9).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що він є сусідом ОСОБА_2 та йому достеменно відомо, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 не проживають в будинку за адресою АДРЕСА_1 з листопада 2016 року. Наскільки йому відомо колишня дружина позивача вийшла заміж та спільно з дітьми проживає з іншим чоловіком.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що він є сусідом ОСОБА_2 та йому достеменно відомо, що ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 не проживають в будинку за адресою АДРЕСА_1 з осені 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За наведених вище доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі вільно визначились з місцем свого проживання та не проживаючи у житловому будинку по АДРЕСА_1 втратили право користуватися зазначеним жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивача ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору (а.с.5) відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач ОСОБА_4 є неповнолітньою особою, у якої відсутній заробіток, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь держави 768 гривень 40 копійок судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 79, 81, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована по АДРЕСА_1 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко