Справа № 369/6469/16-ц
Провадження № 2/369/1078/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Бугайовій М.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним.

Заявлені позовні вимоги позивач ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 20.05.2015 року, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 1992 року.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,0428 га, що розташована на території села Круглик, Києво-Святошинського району, Київської області, та була надана її чоловікові для ведення садівництва, як члену садового товариства «Колос» на підставі рішення виконкому Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 серпня 1998 року № 114/14.

Як зазначила ОСОБА_4 , на даній земельній ділянці ними разом з чоловіком було зведено одноповерховий садовий будинок, який станом на 2003 рік був придатний для користування. Даний садовий будинок на момент подання позову не введений в експлуатацію, на нього відсутні правовстановлюючі документи, тому він не має статусу об`єкту нерухомого майна.

Позивач зазначила, що відповідачка у справі доводиться дочкою від першого шлюбу померлого ОСОБА_6 .

Як зазначила позивач, на протязі всього часу перебування в шлюбі з ОСОБА_6 , відповідачка не спілкувалась з батьком, не цікавилась його життям та станом здоров`я, після смерті похованням ОСОБА_6 займалася особисто позивач, відповідач на похованні батька не була присутня.

Враховуючи те, що після смерті чоловіка позивач продовжувала користуватись спадковим майном, тому вона звернулась до нотаріальної контори з питанням про прийняття та оформлення спадщини лише у квітні 2016 року, де нотаріус повідомила, що земельну ділянку площею 0,0428, яка розташована на території села Круглик Києво-Святошинського району Київської області , с /т Колос ", 25 червня 2007 року ОСОБА_6 заповів своїй дочці - ОСОБА_5 .

Заповіт складено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 6345.

На час складання заповіту ОСОБА_6 виповнилось 83 роки.

В останні роки до цієї події, а саме, починаючи з 2003 року, відповідно до наданих письмових доказів, ОСОБА_6 постійно перебував на обстеженні у невропатолога і психіатра.

У 2003 році, згідно з Довідкою Подільської МСЕК № 9076245 від 15.12.2003 року, чоловіка було визнано інвалідом І групи, де окремо в Довідці зазначено: "потребує постійної сторонньої допомоги".

У 2004 року лікарем-невропатологом у ОСОБА_6 було діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію змішаного типу.

У 2005 році, відповідно до медичних висновків, це захворювання набуло прогресуючого типу.

У 2006 році лікар - невропатолог діагностував: "Цереброваскулярну хворобу, гіпертонічну та атеросклеротичну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст. з елементами мнестичного порушення, стадія субкомпенсації".

Також напередодні складання та посвідчення заповіту чоловік перебував у хворобливому та пригніченому стані, і дану обставину можуть підтвердити сусіди по місцю їхнього спільного проживання.

За таких обставин позивач ОСОБА_4 вважала, що у її чоловіка ОСОБА_6 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь відповідачки ОСОБА_5 , з якою він не підтримував стосунків на протязі довгих років до своєї смерті, і на момент складання заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

На підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним заповіт, складений та посвідчений 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В., яким ОСОБА_6 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0428 га, яка розташована на території села Круглик Києво-Святошинського району Київської області, с/т "Колос", заповів своїй дочці - ОСОБА_5 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності третьої особи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази і показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_4 з 24 лютого 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Іванковичівської с/ради Васильківського району Київської області 24 лютого 1992 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

За життя ОСОБА_6 25 червня 2007 року склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, а саме належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0428 га, яка розташована на території села Круглик Києво-Святошинського району Київської області, с/т «Колос» і надана для ведення садівництва, та будинок, розташований на вищевказаній земельній ділянці, заповів своїй дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 25 червня 2007 року цей заповіт посвідчено Черемхою Н.В ., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 6345.

20 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернулась із заявою в Другу Київську державну нотаріальну контору, в якій зазначала, що на день смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина, яку вона прийняла фактично. Їй відомо, що ОСОБА_6 залишив заповіт на ім`я ОСОБА_5. Вона ж, ОСОБА_4 , як непрацездатна за віком, згідно ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадщині, яку вона прийняла та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

06 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернулась із заявою до Другої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 в порядку спадкування за заповітом.

Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 804/2015 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , наданої до суду Другою Київською державною нотаріальною конторою.

Як зазначала позивач ОСОБА_4 у позовній заяві та в судовому засіданні, на час складання заповіту ОСОБА_6 виповнилось 83 роки. В останні роки до цієї події, а саме, починаючи з 2003 року ОСОБА_6 постійно перебував на обстеженні у невропатолога і психіатра. У 2003 році згідно з довідкою Подільської МСЕК № 9076245 від 15.12.2003 року, чоловіка було визнано інвалідом І групи, де окремо в довідці зазначено: "потребує постійної сторонньої допомоги". У 2004 року лікарем-невропатологом у ОСОБА_6 було діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію змішаного типу. У 2005 році відповідно до медичних висновків це захворювання набуло прогресуючого типу. У 2006 році лікар - невропатолог діагностував: "Цереброваскулярну хворобу, гіпертонічну та атеросклеротичну енцефалопатію ІІ-ІІІ ст. з елементами мнестичного порушення, стадія субкомпенсації" Також напередодні складання та посвідчення заповіту чоловік перебував у хворобливому та пригніченому стані. Узв`язку з цим позивач ОСОБА_4 вважала, що у її чоловіка ОСОБА_6 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь відповідачки ОСОБА_5 , з якою він не підтримував стосунків на протязі довгих років до своєї смерті, і на момент складання заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, в яких заначила, що їй відомо, що померлий ОСОБА_6 у червні 2000 року після падіння отримав травму голови. Після вказаного випадку ОСОБА_6 часто губився і не міг потрапити додому, забувався, не впізнавав знайомих. В ОСОБА_6 були проблеми з головою і він навіть лікувався.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання, в яких заначив, що у червні 2000 року померлий ОСОБА_6 впав і отримав травму голови, після чого почав забувати людей, не міг згадати, про що говорив при розмові.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті-за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 16 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Ухвалою суду від 07 листопада 2017 року судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1) Чи міг ОСОБА_6 25 червня 2007 року під час складання заповіту на користь ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними, і проведення експертизи доручено експертам Київської обласної психіатричної лікарні № 1, попередивши їх про кримінальну відповідальність.

Відділенням амбулаторних судово-психіатричних експертиз Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації повернуто матеріали даної цивільної справи без виконання, оскільки позивач ОСОБА_4 , на яку було покладено витрати на проведення експертизи, не здійснила оплату за проведення експертизи.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов, а саме для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставин неможливо.

Відповідно до вимог ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 відмовилась від клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи для з`сування питання чи міг ОСОБА_6 25 червня 2007 року під час складання заповіту на користь ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними, посилаючись на те, що в неї відсутні кошти на її проведення.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, суд не знаходить правових підстав для визнання недійсним заповіту, складеного та посвідченого 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черемхою Н.В., яким ОСОБА_6 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0428 га, яка розташована на території села Круглик Києво-Святошинського району Київської області, с/т "Колос", заповів своїй дочці ОСОБА_5 , оскільки позивачем не надано суду достатньо належних і допустимих доказів в обгрунтування заявлених вимог.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 225, ст. ст. 1218, 1223, 1233, 1235, 1268, 1296, ч. 2 ст. 1257 ЦК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 1-18, 77-81, 89, 103, 104, 110, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черемха Наталія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне рішення суду складено 11 травня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя: Л.М. Ковальчук