Ухвала

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2-674/11

провадження № 61-18993ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» на дії, рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Красної Ангеліни Олександрівни, боржник - Сергієнко Сергій Миколайович,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство (далі - АТ) «Перший інвестиційний банк» звернулося до суду зі скаргою на дії, рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - відділ примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області) Красної А. О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-674/11, виданого 31 січня 2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда.

Скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості, Ленінський районний суд м. Кіровограда визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення. АТ «Перший інвестиційний банк» вважає, що йому має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Жодних коштів у валюті боргу, що визначена виконавчим документом, а саме: доларах США, на рахунок стягувача не зараховувалось. Однак, всупереч статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 03 травня 2019 року та у виконавчому листі № 2-674/11 зазначила про залишок боргу в розмірі 1 974 409,86 грн, що не відповідає дійсному залишку нестягнутої з боржника суми. На переконання АТ «Перший інвестиційний банк» зазначення такого залишку боргу у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу та відповідна відмітка у виконавчому листі порушує його права як стягувача, оскільки унеможливлює подальше стягнення дійсного залишку заборгованості з боржника у розмірі, визначеному рішенням суду. Таким чином, вважаючи дії та постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу протиправними, АТ «Перший інвестиційний банк» звернулося з даною скаргою до суду.

Ухвалою Ленінськогорайонного суду м. Кіровограда від 16 липня 2019 року у задоволенні скарги АТ «Перший інвестиційний банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 03 травня 2019 року ВП № 31707792 винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській областіКрасною А. О. у межах наданих їй повноважень, у спосіб і порядок, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Рішенням суду борг стягнуто в доларах США із зазначенням гривневого еквіваленту за курсом Національного банку України на час вирішення спору, а законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду (гривневий еквівалент), тому виконавче провадження підлягає закінченню за умови оплати боржником заборгованості саме у національній валюті.

Постановою Кропивницькогоапеляційного суду від 24 вересня 2019 року ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16 липня 2019 року скасовано. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГоловного ТУЮ у Кіровоградській області Красної А. О. з примусового виконання рішення Ленінського районного судом м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року у справі № 2-674/11 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03 травня 2019 року. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області Красної А. О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 03 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 31707792. Зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області Красну А. О. або іншу посадову особу відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області усунути порушення при примусовому виконанні рішення Ленінського районного судом м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року у справі № 2-674/11 шляхом винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу із зазначенням дійсного залишку нестягнутої суми боргу. Зобов`язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області Красну А. О. або іншу посадову особу відділу примусового виконання рішень УДВС Головного ТУЮ у Кіровоградській області усунути порушення при примусовому виконанні рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року у справі № 2-674/11 шляхом зазначення у виконавчому листі, виданому 31 грудня 2011 року Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі №2-674/11, відмітку із зазначенням дійсного залишку нестягнутої суми боргу. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України не вважається належним виконанням рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на протиправність розрахунку державним виконавцем залишку боргу, не вказав на норму права, яка регулює порядок стягнення за виконавчим листом, в якому сума боргу визначена в доларах США, шляхом прийняття стягувачем відповідного нереалізованого майна, що визначене в грошовій одиниці України. Вважає, що посилання апеляційного суду на правові позиції Верховного Суду, які стосуються застосування статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзастосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Ураховуючи, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у справі за скаргою Акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» на дії, рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Красної Ангеліни Олександрівни, боржник - Сергієнко Сергій Миколайович.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко