ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1866/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що йому належить на праві власності 1/2 частка будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями від 16 листопада 2011 року та витягом Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 19 листопада 2011 року. Інша 1/2 частина вищезазначеного будинку належить на праві власності ОСОБА_2 Протягом періоду з 2012 року по липень 2018 року, позивачем були сплачені комунальні та інші послуги у сумі 109 303 (сто дев`ять тисяч триста три) грн. 24 коп., в тому числі 52 754 грн. 39 коп. за спожиту електричну енергію, 19061 грн. 58 коп. за послуги охорони, 4 299 грн. 36 грн. за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, 33 187 грн. 91 коп. за спожитий природній газ. Відповідач участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, про свою частину власності не піклується та нею не цікавиться, а тому, відповідно до вимог ст. 360, 544 ЦК України, із Відповідача у порядку регресу повинно бути стягнуто вартість сплачених комунальних та інших послуг відповідно до 1/2 частки у розмірі 109303 грн. 24 коп., *1/2 = 54651 (п`ятдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят одна) грн. 62 коп. Відповідач зобов`язана сплачувати витрати на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до розміру своєї частки 1/2 частки.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь витрати по утриманню будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 54651 грн. 62 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по утриманню будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - газопостачання та послуг охорони у розмірі 12262,68 грн., та судовий збір у розмірі 158,14 грн., всього стягнуто 12420,82 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати його у частині відмови щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по утриманню будинку, а саме: за споживчий газ - 6941 грн. 90 коп., за послуги Державної служби охорони в м. Хмельницький - 6920 грн. 16 коп., за спожиту електроенергію 26377 грн. 19 коп., за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення 2149 грн. 68 коп. та ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає вказане рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги правову позицію викладену у постанові ВСУ від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13 та аналогічний висновок викладений у постанові ВСУ від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15 та неправомірно застосовано позовну давність до позовних вимог за період з 2012 року по вересень 2015 року.

Зазначає, що у вищезазначених постановах ВСУ України правовідносини виникли між постачальниками та споживачами послуг і суд звернув увагу на те, що споживачі зобов`язанні оплатити кошти тільки за наданні постачальниками послуги. У правовідносинах, які виникли у сторін по справі постачальники уже надали послуги та дані послуги є спожитими. Тобто, сторони по справі використали данні послуги. А тому, факт проживання чи не проживання Відповідача з 29 серпня 2015 року у житловому будинку АДРЕСА_1 немає жодного значення щодо оплати уже наданих постачальниками послуг.

Крім того, судом першої інстанції неправомірно прийнято заяву про застосування позовної давності та застосовано позовну давність до позовних вимог , так як заяву про застосування позовної давності відповідач подала після того, як уже відбувся розгляд справи по суті.

ОСОБА_2 , також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення витрат по утриманню будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 12262 грн 68 коп. та судового збору у розмірі 158 грн. 14 коп. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Вважає вказане рішення в частині стягнення витрат по утриманню будинку, у розмірі 12262 грн 68 коп. та судового збору у розмірі 158 грн. 14 коп. безпідставним, необґрунтованим, відповідно таким, що підлягає скасуванню в цій частині.

Посилається на те, що судом помилково не було враховано, що послуги з газопостачання є також комунальними, а тому, оскільки вона не проживає з 29 серпня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , та не користується житлово-комунальними послугами, то будь-які підстави для стягнення з неї витрат понесених позивачем за комунальні послуги, в тому числі і газопостачання, відсутні.

Крім того, зазначає, що послуги охорони не є житлово-комунальними послугами та, не є об`єктивно необхідними витратами понесеними на утримання та збереження будинку, оскільки спрямовані саме на збереження особистого майна у ньому, а тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення половини витрат із неї, що помилково не було враховано судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності в рівних частках кожному належить житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу 16 листопада 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5447 (а. с. 10-11).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 32107011 від 19 листопада 2011 року (а. с. 12).

8 грудня 2011 року ОСОБА_1 уклав договір № 102-44711 з ПАТ «Хмельницькгаз» про надання послуг з постачання природного газу в будинок по АДРЕСА_1 з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1 (а. с. 24-26).

19 січня 2012 року ОСОБА_1 уклав договір № 5033157 з ПАТ «Хмельницькобленерго» на постачання електроенергії до будинку по АДРЕСА_1 з відкриттям особового рахунку № НОМЕР_3 (а. с. 47-48).

23 січня 2012 року ОСОБА_1 уклав договір № 6939 з МКП «Хмельницькводоканал» про надання послуг з централізованого постачання холодної води в будинок по АДРЕСА_1 , з відкриттям особового рахунку НОМЕР_4 (а. с. 17-19).

22 лютого 2012 року ОСОБА_1 уклав договір № ХМ0643 з ВДСО при УМВС України в Хмельницькій області про охорону будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 34-37).

Протягом періоду з 2012 року по липень 2018 року, позивачем були сплачені комунальні та інші послуги у сумі 109 303 (сто дев`ять тисяч триста три) грн. 24 коп., в тому числі: - 52 754 грн. 39 коп. за спожиту електричну енергію, 19 061 грн. 58 коп. за послуги охорони, - 4 299 грн. 36 грн. за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, - 33 187 грн. 91 коп. за спожитий природній газ, що підтверджується актами звіряння розрахунків, копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 205-226).

4 лютого 2013 року ОСОБА_2 уклала договір № 5033352 з ПАТ «Хмельницькобленерго» на постачання електроенергії до будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 110).

З вересня 2015 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 було сплачено комунальні послуги на суму 22839 грн. 24 коп., що підтверджується копією розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_2 (а. с. 150-151).

З 1 вересня 2015 року за адресою АДРЕСА_1 відповідач не проживає, так як, позивач не впускав її в будинок, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та поясненнями ОСОБА_1 , а також - висновком по даному факту капітана міліції ОСОБА_3 від 21 жовтня 2015 року у якому, опитаний з даного приводу ОСОБА_1 , пояснив, що між ними (співмешканцями) не можуть скластися нормальні сімейні відносини (а. с. 153-159).

Відмовляючи в частині позову, суд виходив з того, що з 29 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає, а отже не користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення та постачання електричної енергії, а тому на неї не може бути покладено обов`язок по їх оплаті (а. с. 165).

Крім того, позовні вимоги за період з 2012 року по вересень 2015 року подані з пропуском строку позовної давності, так як позивач звернувся за захистом порушених прав за період з 2012 по 2018 рік, тільки 12 вересня 2018 року.

Задовольняючи позов в частині стягнення коштів за газопостачання та послуги охорони суд послався на те, що відповідач визнала позов в цій частині.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 256 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України.

Статтею 267 ЦК України, зокрема, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У своєму ж позові від 12 вересня 2018 року позивач звернувся за захистом порушених прав за період з 2012 по 2018 рік тому позовні вимоги за період з 2012 року по вересень 2015 року подані з пропуском строку позовної давності.

Власникові, відповідно до ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний, згідно ст. 360 та 361 ЦК України, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги», передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань ЖКГ.

Крім того «Правила користування приміщеннями житлових будинків», затверджені Постановою КМУ України від 8 жовтня 1992 року № 572, зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, а враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, необхідно прийти до висновку, що особи, які проживають в квартирі власника несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, для стягнення коштів сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги позивач повинен довести, що відповідач є споживачем комунальних послуг про стягнення яких заявлено позовні вимоги, та фактично користується ними.

Послуги на охорону не є житлово-комунальними послугами чи об'єктивно необхідними витратами понесеними на утримання та збереження будинку оскільки спрямовані саме на збереження особистого майна у ньому.

Жодних доказів понесення інших витрат на утримання майна, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, не було надано позивачем, а тому, позовні вимоги про стягнення з інших витрат на утримання будинку є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 , що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги правову позицію викладену у постанові ВСУ від 30 жовтня 2013 року № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15 та неправомірно застосовано позовну давність до позовних вимог за період з 2012 року по вересень 2015 року апеляційний суд не бере до уваги, оскільки зазначений обов`язок суду передбачений Законом.

Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про незаконність рішення суду, а стосуються переоцінки доказів.

Посилання ОСОБА_2 , що судом помилково не було враховано, що послуги з газопостачання є також комунальними, а оскільки вона не проживає з 29 серпня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , та не користується житлово-комунальними послугами, то будь-які підстави для стягнення з неї витрат понесених позивачем за комунальні послуги, в тому числі газопостачання та охорони, відсутні є безпідставними та необґрунтованими.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, відповідно до ч. 1 статті 368 ЦК України, є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені послуги необхідні для підтримання збереження та усунення руйнування майна, тому суд обґрунтовано стягнув частину коштів.

Доводи апеляційних скарг, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 5 листопада 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк