Справа № 462/4922/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1861/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 02 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що вона, ОСОБА_3 та їх син, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності. У 2008 році шлюб між нею та відповідачем розірвано. З жовтня 2016 року і по даний час вона оплачує комунальні послуги за квартиру, частину коштів, сплачених нею за комунальні послуги, відповідач категорично відмовляється повертати. Просить стягнути з відповідача 3085,91 грн. компенсації за оплачені житлово-комунальні послуги, що становить ј частку відповідно до належної частки у квартирі відповідачу.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3085 гривень 91 копійку коштів сплачених за надані житлово-комунальні послуги.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в спірній квартирі встановлені прилади обліку постачання холодної води, газу, електроенергії, а також те, що у спірний період ОСОБА_3 не проживав у квартирі, оскільки вдруге зареєстрував шлюб та тимчасово проживав в Запорізькій області, а тому мав би сплачувати лише за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 791 грн. 99 коп. Апелянт зазначає, що з вересня 2016 року і по липень 2018 року він не користування жодними житлово-комунальними послугами. Більше того, ним частково оплачувались комунальні послуги, а саме в листопаді 2016 року ним було оплачено 107 грн. 39 коп., в грудні 2017 року - 199 грн. 98 коп., в березні 2018 року 200 грн. 97 коп., що не убло враховано судом першої інстанції. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно зі ст. 68 ЖК Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до пункту 8 статті 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник - член об`єднання зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі.

Згідно п. 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

А відтак, відповідач зобов`язаний брати солідарну участь разом з іншими повнолітніми співвласниками майна в утриманні майна та нести пропорційні витрати по оплаті комунальних послуг.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 у розмірі ј, ОСОБА_1 у розмірі ј, ОСОБА_4 в розмірі Ѕ.

Судом першої інстанції, на підставі наданих позивачем квитанцій, встановлено, що ОСОБА_1 за послуги з водопостачання та водовідведення 21 жовтня 2016 року, з 21 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року, з 17 травня 2017 року по 16 червня 2017 року, з 19 березня 2018 року по 16 квітня 2018 року, з 12 червня 2018 року по 20 липня 2018 року оплачено 1844,42 грн., за послуги з електропостачання з 12 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року, з 04 квітня 2017 року по 16 квітня 2018 року, з 12 червня 2018 року по 20 липня 2018 року оплачено 1317,19 грн., за послуги з газопостачання з 21 лютого 2017 року по 24 лютого 2017 року, з 07 квітня 2017 року по 16 серпня 2017 року, з 17 жовтня 2017 року по 26 січня 2018 року, з 23 березня 2018 року по 24 квітня 2018 року, 20 липня 2018 року оплачено 6014,09 грн., за послуги з утримання будинку та прибудинкової території 21 жовтня, з 21 грудня 2016 року по 17 лютого 2017 року, з 12 квітня 2017 року по 17 листопада 2017 року, з 26 січня 2018 року по 23 лютого 2018 року, 24 квітня 2018 року, з 12 червня 2018 року по 20 липня 2018 року оплачено 3167,95 грн., що становить 12343,65 грн.

Відповідач і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції не заперечував тверджень позивачки про те, що відмовлявся оплачувати комунальні послуги, мотивуючи відмову тим, що в зазначений позивачкою період такими послугами не користувався, так як у квартирі не проживав, а в період проживання здійснював оплату житлово комунальних послуг, і окрім цього наявною є переплата за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території.

Заперечуючи щодо позову, а також в доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 посилався на те, що він оплачував за житлово комунальні послуги, на підтвердження чого надав квитанції про оплату житлово комунальних послуг, яким суд першої інстанції дав оцінку і вірно не взяв до уваги, виходячи з того, що такі квитанції жодним чином не стверджують оплату ним послуг за період, вказаний позивачкою, та дані квитанції жодним чином не стверджують та не спростовують оплату ним коштів за надані житлово-комунальні послуги, за які здійснила оплату самостійно позивач ОСОБА_1 та які є предметом спору.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольняючи позов врахував, що саме ОСОБА_1 оплачено за житлово-комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_1 12434,65 грн., однак відповідач ОСОБА_3 , будучи власником ј частки даної квартири, не брав участі в оплаті таких послуг за вищевказаний період, а відтак суд дійшов до вірного висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3085,91 грн., що становить ј частку від оплаченої позивачем суми, відповідно до належної йому частки у майні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.