Ухвала

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 641/8578/18

провадження № 61-19221ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання дій незаконними та визнання суми нарахованих збитків такою, що підлягає скасуванню,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» (далі - АТ «Харківобленерго») про визнання дій незаконними та визнання суми нарахованих збитків такою, що підлягає скасуванню.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , за двома особовими рахунками: № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на різні системи підключення до мереж електропостачання з індивідуальними приладами обліку спожитої електроенергії по кожній системі підключення.

Листом від 07 листопада 2018 року № 57РВ/32-853 АТ «Харківобленерго» повідомило ОСОБА_1 про результати розгляду акту порушення від 26 жовтня 2018 року та про наявну в нього заборгованість у розмірі 15 435,10 грн. В додатку до листа надано протокол від 05 листопада 2018 року № 147 про спожиту електроенергію за період з 30 вересня 2018 року по 24 жовтня 2018 року яка склала 9 375 кВт.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2018 року він був за межами м. Харкова, а допустив контролерів для зняття показників лічильника лише 26 жовтня 2018 року в день складення акту про порушення № 220897. Крім цього, 26 жовтня 2018 року було здійснено заміну лічильника № 591295 СО ЄА09М2 на лічильник № 8241594 NIK 2102-02М2В. Згідно акту заміни, технічної перевірки та пломбування розрахункових засобів обліку у побутовому секторі від 26 жовтня 2018 року № 009828 показники лічильника № 591295 СО ЄА09М2 складали 000458, а тому станом на 24 жовтня 2018 року не могло бути спожито 9375 кВт. Згідно рахунків за спожиту енергію за липень та вересень 2018 року ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги не мав, а тому нарахування заборгованості відповідачем в сумі 15 435,00 грн є незаконним та підлягає скасуванню.

Також позивач зазначав, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 прилад обліку спожитої енергії № 39617 СТЕА05М встановлений на вулиці, на фасаді гаражу, тобто будь-які особи мають вільний доступ до вказаного приладу обліку. 26 жовтня 2018 року при складанні акту про порушення № 220897 співробітниками АТ «Харківобленерго» було пред`явлено його до підписання разом з актом про порушення від 24 жовтня 2018 року № 220782. При цьому співробітники АТ «Харківобленерго» запевнили його, що він підписує акт від 26 жовтня 2018 року в двох екземплярах.

В акті про порушення від 24 жовтня 2018 року № 220782 вказано про наявність стороннього приладу с дистанційним управлінням, який знижує показання приладу обліку, внаслідок чого електроенергія, що споживається не враховується приладом обліку. На підставі вказаного акту відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 05 листопада 2018 року № 46 про нарахування на підставі акту від 24 жовтня 2018 року № 220782 суми збитків склали 12 793,00 грн. З таким рішенням позивач не погоджувався, оскільки лічильник встановлений на вулиці на фасаді гаражу і будь-яка особа має вільний доступ до прибору обліку електроенергії; він не був присутній при складанні акту про порушення; в акті не зазначені відповідні пункти Правил роздрібного ринку електричної енергії або методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, а лише є посилання на Правила роздрібного ринку електричної енергії в цілому, що є порушенням складання акту. Крім цього, він, як споживач, жодним чином не міг встановити сторонній пристрій с дистанційним управлінням усередині приладу обліку електроенергії без пошкодження пломб приладу обліку. Про дату та місце розгляду акту порушення від 24 жовтня 2018 року № 220782 він не повідомлявся, а тому не брав участі в засіданні комісії з розгляду актів про порушення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у жовтні 2019 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання незаконними рішення АТ «Харківобленерго» щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, та визнання цієї заборгованості такою, що підлягає скасуванню, а також вимоги щодо визнання незаконним рішення АТ «Харківобленерго» щодо нарахування суми збитків та визнання цієї суми такою, що підлягає скасуванню.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Разом із цим, ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, водночас не обґрунтовує чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії малозначних помилково, Верховний Суд також відхиляє, огляду на те, що право на визнання справи малозначною є дискреційним повноваженням суду, яке реалізується з урахуванням положень частини шостої статті 19 ЦПК України. Вочевидь суб`єктивна оцінка заявника предмету позову у цій справі та характеру правовідносин, у яких виник спір, не може свідчити про помилковість висновків суду щодо віднесення цієї справи до категорії малозначних.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, відсутні підстави для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 травня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання дій незаконними та визнання суми нарахованих збитків такою, що підлягає скасуваннювідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков