Дата документу 08.05.2019 Справа № 322/267/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 322/267/18Головуючий у 1-й інстанції Кофанов А.В.
Пр. № 22-ц/807/1068/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Кулабухової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Шиш Світлани Анатоліївни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Форт», третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету Вільнянської міської Ради Запорізької області, про визнання договору недійсним, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новомиколаївського районного суду Запорізької області із вищезазначеним позовом (а.с.2-4), в якому просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ФГ «Форт» від 03.02.2018 року, зареєстрований державним реєстратором Виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2018 року за номером 24986814, та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначав, що 24.12.2009 року він уклав із ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки, згідно якого прийняв у користування належну відповідачу земельну ділянку площею 6,66 га; договір було укладено строком на 49 років, його державна реєстрація відбулася 20.01.2010 року. Проте позивачу стало відомо про існування іншого договору оренди тієї ж земельної ділянки, що був укладений між відповідачами 03.02.2018 року; позивач вважає цей договір недійсним, оскільки земельна ділянка перебувала і перебуває в його користуванні, строк її оренди не закінчився, а тому відповідачі не могли укладати оспорювану угоду. Дії відповідачів, які уклали між собою договір оренди земельної ділянки, на думку позивача, порушують вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі". Враховуючи наведені обставини, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області (суддя Шиш А.Б. а.с.16) провадження у цій справі відкрито.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 , у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 (а.с.22), в якому просив розірвати укладений з позивачем договір оренди земельної ділянки від 24.12.2009 року.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог відповідач посилається на те, що про згідно ст.ст.15, 21 Закону України "Про оренду землі", та розділу 4 зазначеного договору оренди, позивач зобов`язався сплачувати орендну плату у грошовій формі не рідше, ніж один раз на рік, але з грудня 2009 року ця орендна плата орендодавцем не вносилася. Враховуючи ці обставини, відповідач й звернувся до суду із зустрічним позовом.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року (а.с. 26) заяву судді Шиш А.Б. про самовідвід у цій справі задоволено.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю Гасанбекова С.С. (а.с. 28-29), повноваження якого припинились 27.06.2018 року.

Розпорядженням голови Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року (а.с. 52) дану справу на підставі ст. 31 ч. 1 п. 2 ЦПК України (після задоволення самовідводу) та з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи) передано на розгляд ільнянському районному суду Запорізької області.

В автоматизованому порядку 02 липня 2018 року для розгляду цієї справи визначено суддю Вільнянського районного суду Запорізької області Кофанова А.В. (а.с. 54).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року (а.с. 77-79) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ФГ "Форт", третя особа - Державний реєстратор виконавчого комітету Вільнянської міської Ради Запорізької області про визнання договору недійсним відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору задоволено у повному обсязі.

Розірвано договір оренди землі, укладений 24 грудня 2009 року між ОСОБА_3 (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 в особі представника Шиш С.А. у своїй апеляційній скарзі (а.с. 82-84) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити, застосувати до вимог позивача за зустрічним позовом строк позовної давності, стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 90).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 91), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 93).

Учасники цієї справи правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Шиш С.А. у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не скористались.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 27 лютого 2019 року, не відбувся через заявлення представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 безпідставного відводу суддям апеляційного суду у цій справі Гончар М.С. , Кочетковій І.В. , Маловічко С.В. з підстав, які не можуть бути підставою для відводу суддів у цій справі в силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України, що є зловживанням цивільними процесуальними правами представником ОСОБА_1 - Желтобрюховим В . В., зазначену заяву про відвід заявника визнано ухвалою апеляційного суду від 27 лютого 2019 року необґрунтованим (а.с. 153), питання для вирішення передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 березня 2019 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Крилова О.В., а.с. 155-156) у задоволенні вищезазначеної заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про відвід суддям Гончар М.С., Кочетковій І.В ., Маловічко С.В . відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 158) дану справу призначено до апеляційного розгляду.

У судове засідання 08 травня 2019 року належним чином, з додержанням вимог ЦПК України, повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 171-179, 189-191) всі учасники цієї справи, окрім представника ОСОБА_3 (а.с. 110) та ФГ «Форт» (а.с. 111) - адвоката Кравченка В.А. (а.с. 109), повторно не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подали.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_1 , як особа, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, та його представник ОСОБА_4 , які, зловживаючи своїми цивільними процесуальними правами, ухилилилсь від отримання судових повісток - повідомлень апеляційного суду про дане судове засідання у цій справі, останні повернулись на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 172-177), повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином через представника ОСОБА_1 - адвоката Шиш С.А. (а.с.85-86), докази відмови від послуг якого ОСОБА_1 у цій справі відсутні (а.с. 170), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а також через ОСОБА_4 за допомогою мобільного зв`язку завчасно (а.с.189) і сайт судової влади (а.с. 190-191), що узгоджується із вимогами ст. 128 ЦПК України.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Встановлено, що апеляційне провадження у цій справі було відкрито ще 15 січня 2019 року (а.с. 91).

Також встановлено, що має місце повторна неявка деяких учасників цієї справи, зокрема ОСОБА_1 та його представника Шиш С.А. , як осіб, які подали апеляційну скаргу у цій справі, без поважних причин.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 223 ч. 3 п. 2 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ОСОБА_3 (а.с. 110) та ФГ «Форт» (а.с. 111) - адвоката Кравченка В. А. (а.с. 109).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 та ФГ «Форт» - Кравченко В.А., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника Шиш С.А. не підлягає задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 5, 13, 89, 263-265 ЦПК України, та виходив із наступного.

Встановлено, що 24.12.2009 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали між собою договір оренди земельної ділянки, що належала останньому, згідно якого ОСОБА_1 прийняв у користування належну відповідачу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 6,66 га, розташовану на території Підгірненської сільської Ради Новомиколаївського району Запорізької області; договір було укладено строком на 49 років, його державна реєстрація відбулася 20.01.2010 року.

Відповідно до п.п. 9, 11, 12 зазначеного договору позивач, як орендар, зобов`язався вносити відповідачу ОСОБА_3 як орендодавцю орендну плату в грошовій формі у розмірі 2675 гривень 74 копійки; орендна плата має вноситися один раз на рік кожного року з 01 жовтня до 31 грудня, може вноситися авансом за декілька років дії договору; передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду доказів належної сплати орендної плати відповідачу ОСОБА_3 , і сама представник позивача, даючи пояснення у судовому засіданні, визнала факт того, що орендна плата відповідачу ОСОБА_3 не сплачувалася.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 ч. 1 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Згідно ч.2 тієї ж статті, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно із ст. 24 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 32 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Таким чином, судом першої інстанції встановлені підстави для дострокового розірвання договору від 24.12.2009 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 у зв`язку із невиконанням орендарем ОСОБА_3 своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати.

Доводи про пропуск відповідачем ОСОБА_3 трирічного строку позовної давності для подання зустрічного позову не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договором від 24.12.2009 року передбачено зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату щорічно, а як встановлено, протягом останніх трьох років ці зобов`язання орендар не виконував.

Суд першої інстанції також погодився із доводами представника відповідачів про те, що у зв`язку із розірванням договору оренди землі від 24.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , він не може вплинути на дійсність іншого договору оренди від 03.02.2018 року, укладеного відносно тієї ж земельної ділянки між ОСОБА_3 та ФГ «Форт»; при цьому, суд першої інстанції, звернув увагу, що суб`єктивне право вимагати розірвання договору з`явилося у орендодавця ОСОБА_3 в момент невиконання орендарем своїх обов`язків щодо сплати орендної плати, а не в момент ухвалення рішення суду.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ФГ «Форт» задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 є обґрунтованим.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника Шиш С.А. є такими, що дублюють доводи ОСОБА_1 , як первісного позивача та зустрічного відповідача у цій справі, і не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ОСОБА_1 у цій справі, яку він та його представники вважають єдино можливою та правильною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

ОСОБА_1 та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції у цій справі.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника Шиш С.А .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заповіт ОСОБА_3 від 20.01.2010 року на користь ОСОБА_1 відносно вищезазначеної земельної ділянки, доданий ОСОБА_1 до його апеляційної скарги у цій справі (а.с. 87) може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , як доказ, передбачений ст. 367 ч.ч. 2, 3 ЦПК України.

Проте, цим доказом не спростовуються правильно встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Відсутність розгорнутої мотивації суду першої інстанції в оскаржуємому рішенні у цій справі щодо відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та застосування ефективного способу захисту прав ОСОБА_3 у цій справі, як зустрічного позивача, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1

Оскільки, за судовою практикою нового Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахуваннями загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, правильне по суті і справедливе судове рішення не повинно скасовуватись лише заради правового пуризму (прагнення до чистоти).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника Шиш С.А. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу за первісним позовом та відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 3700,20 грн. (а.с. 81), сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Шиш Світлани Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 11.05.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.