ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5592/19 Справа № 175/3987/17 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Громадська організація "Зарічче", про захист честі, ділової репутації та визнання поширеної інформації недостовірною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ГО "Зарічче", про захист честі, ділової репутації та визнання поширеної інформації недостовірною.

Позовна заява мотивована тим, що вона працює на посаді голови правління ГО "Зарічче", яка має статут і діє відповідно до законів України, є непідприємницькою організацією, основною метою якої не є одержання прибутку. Головною метою організації є об`єднання власників жилих будинків для захисту законних прав споживачів природного газу, водопостачання та інших комунальних послуг, благоустрою доріг, прилеглих територій, а згідно з п.3.2.1 основними напрямками діяльності організації є об`єднання коштів громадян для забезпечення їх газом, водою, участь в прокладенні нових ліній, удосконалення діючих.

15 березня 2017 року відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до голови Підгородненської міської ради Кузьменко Г.В. з заявою про проведення розслідування фактів шахрайства з боку позивачки.

Позивачка вважала, що ця заява, що підписана відповідачами, є доказом розповсюдження ними інформації, достовірність якої нею оспорюється. При цьому звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин не відбулося.

Також до вказаної заяви було додано список підписів осіб, які нібито підтримують обвинувачення в шахрайстві, але вже потім до позивачки, як до голови ГО "Зарічче" надішли заяви від громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відкликання своїх підписів та про те, що їх підписи було підроблено.

Крім того, 18.12.2016 року на загальних зборах жителів вулиць Річна , Весіння, Осіння, Майська, Донська та Польова у місті Підгородне , відповідачі публічно звинуватили позивачку у шахрайстві. На всі вимоги позивачки довести свої звинувачення документально, або звернутися до правоохоронних органів, вони уникали відповіді.

Ураховуючи викладене, позивачка просила суд: визнати недостовірною та такою, що порочить її честь та ділову репутацію розповсюджену відповідачами інформацію про шахрайські дії голови ГО "Зарічче"; інформацію про те, що вона збирає та витрачає кошти на свій розсуд, а саме кошти отримані від мешканців домоволодіння по АДРЕСА_1 - 800,00 доларів США за воду, 800,00 доларів США за газ, від мешканців АДРЕСА_2 - 600,00 доларів США за газ, від мешканців АДРЕСА_3 - 400,00 доларів США за воду, від мешканців АДРЕСА_4 - 1 900,00 доларів США за воду та газ, що у 2008 році ГО "Зарічче" не була перереєстрована як неприбуткова, але гроші збиралися і звіти до податкової не здавалися, що при перереєстрації 17.10.2016 року були порушені права членів ГО "Зарічче".

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що позивачка ОСОБА_1 працює на посаді голови правління ГО "Зарічче", яка є непідприємницькою організацією, основною метою якої не є одержання прибутку. Головною метою організації є об`єднання власників жилих будинків для захисту законних прав споживачів природного газу, водопостачання та інших комунальних послуг, благоустрою доріг, прилеглих територій, а згідно з п.3.2.1 основними напрямками діяльності організації є об`єднання коштів громадян для забезпечення їх газом, водою, участь в прокладенні нових ліній, удосконалення діючих.

15 березня 2017 року відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до голови Підгородненської міської ради Кузьменко Г.В. з заявою про проведення розслідування фактів шахрайства з боку позивачки.

Також до вказаної заяви було додано список підписів осіб, які нібито підтримують обвинувачення в шахрайстві, але вже потім до позивачки, як до голови ГО "Зарічче" надішли заяви від громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відкликання своїх підписів та про те, що їх підписи було підроблено.

Крім того, 18.12.2016 року на загальних зборах жителів вулиць Річна , Весіння, Осіння, Майська, Донська та Польова у місті Підгородне , відповідачі публічно звинуватили позивачку у шахрайстві.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, всі були предметом перевірки в ході розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку і фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висловлювання відповідачів, що міститься у заяві до голови Підгородненської міської ради Кузьменко Г.В. про проведення розслідування фактів шахрайства з боку позивачки, а також публічні звинувачення позивачки у шахрайстві на загальних зборах жителів вулиць Річна , Весіння, Осіння, Майська, Донська та Польова у місті Підгородне , не містять фактичних даних, які б могли бути доведеними або спростованими.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що викладена відповідачами інформація у заяві та поширена на загальних зборах не є такою, що порушує право позивачки на повагу до своєї честі та ділової репутації, оскільки, такі твердження відповідачів не містять фактичних даних та є їх суб`єктивною думкою, а тому не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, згідно з визначеним статтею 277 ЦК України порядком.

Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинне законодавство покладає обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною на відповідача, як презумпцію добропорядності особи, є непереконливими, оскільки відповідну норму, що була закріплена у частині третій статті 277 ЦК України, виключено на підставі Закону України від 27.03.2014 року № 1170-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" і на момент виникнення спірних правовідносин у цивільному законодавстві її не існувало.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко