Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/18192/16-ц

провадження № 61-31335св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Грушицького А. І., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року у складі судді Загороднюка В. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року у складі суддів: Погорєлової С. О., Калараша А. А., Заїкіна А. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» (далі - ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості недорахованої електроенергії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем електроенергії, яку постачає ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 .

09 листопада 2013 року проведеною позивачем перевіркою за місцем проживання відповідача було виявлено порушення пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), а саме: «самовільне підключення електропроводки до електричних мереж, що не є власністю енергопостачальника з порушенням схеми обліку, поза приладом обліку електричної енергії, електрична енергія споживається, приладом обліку не обліковується». На підставі виявленого порушення Правил під час проведення перевірки уповноваженими представниками Центрального РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» за адресою: АДРЕСА_1 складено акт про порушення № 0024150 від 09 листопада 2013 року.

На підставі Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією» позивачем визначено вартість недорахованої електроенергії в сумі 4 021 грн 41 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» просило стягнути з ОСОБА_1 вартість недорахованої електроенергії в розмірі 4 021 грн 41 коп., відповідно до частини другої статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 63 грн 64 коп., інфляційні втрати в розмірі 144 грн 76 коп. та витрати понесені на проведення експертного дослідження в розмірі 1 476 грн, а також витрати з оплати судового збору у розмірі 1 378 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» вартість електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, у розмірі 5 496 грн 60 коп. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 вартості необлікованої електричної енергії, оскільки наявними доказами підтверджено порушення останньою Правил користування електричною енергією, що полягає у самовільному підключенні електропроводки до електричних мереж, що не є власністю енергопостачальника з порушенням схеми обліку, поза приладом обліку електричної енергії, електрична енергія споживається, приладом обліку не обліковується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що стаття 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням збитків.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що з боку відповідача було допущено порушення Правил користування електроенергією і вказане порушення доведено належними доказами. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, місцевий суд обґрунтованого виходив із того, що між сторонами виник спір про відшкодування збитків, завданих порушенням Правил користування електричною енергією для населення, а не грошове зобов`язання, яке передбачає сплату боргу із врахуванням 3 % річних від простроченої суми та інфляційних витрат, згідно статті 625 ЦК України

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що між сторонами виникли договірні відносини щодо постачання електроенергії. Факт виявленого порушення Правил споживачем встановлено актом та експертним дослідженням, тому зобов`язання щодо проведення оплати відповідачем за обсяг не облікованої електричної енергії підлягає виконанню. Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, тому за наявності договірних відносин між сторонами та наявності не спростованого факту порушення ПКЕЕН, вартість не облікованої електроенергії є зобов`язанням боржника на користь кредитора, оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків у грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням у разі несплати якого для боржника наступають несприятливі наслідки передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду, а 04 червня 2019 року - судді-доповідачу Штелик С. П.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» забезпечує енергопостачання в приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1

09 листопада 2013 року при проведенні планової технічної перевірки за вказаною адресою, робітниками Центрального РЕМ ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» було зафіксовано порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме: «порушена цілісність пломби постачальника електричної енергії на клемній кришці електролічильника», про що був складений акт№ 024150 від 09листопада 2013 року.

Відповідно до висновку експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 1657/05 від 23 липня 2015 року поділ частини пломби та фрагменту корпусу пломби, утворено при зусиллі, яке перевищує міцність матеріалу, з якого виготовлена пломба. Пломба після її початкової установки була зірвана та повторно закрита.

На підставі складеного акта, керуючись Методикою, енергопостачальником визначено розмір заподіяних збитків, який за період з 02квітня 2014 року по 28серпня 2014 року складає 4 021 грн 41 коп. Від підпису на протоколі № 815 від 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовилась, про що зроблена відповідна відмітка.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що між сторонами виникло зобов`язання про відшкодування збитків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, зробив помилковий висновок, що дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини.

З урахуванням викладеного, із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» відповідно до частини другої статті 625 ЦК України підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 63 грн 64 коп. та інфляційні втрати в розмірі 144 грн 76 коп. за прострочення грошового зобов`язання.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до положень статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що при вирішенні позову про стягнення сум за частиною другою статті 625 ЦК України суди неправильно застосували норми матеріального права, судові рішення в цій частині необхідно скасувати із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

В іншій частині судові рішення залишаються без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наслідками касаційного розгляду справи позов задоволено, тому понесений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 378 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515 грн 80 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 653 грн 60 коп., всього - 4 547 грн 40 коп., необхідно покласти на відповідача.

Керуючись статтями 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року скасувати у частині вирішення позову про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України та розподілу судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» судові витрати у розмірі 4 547 грн 40 коп.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. І. Грушицький

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик