Ухвала

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 676/7898/14-ц

провадження № 61-19371ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В., в справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кам`янець-Подільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Другий відділ державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Староміський відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про зобов`язання вчинення дій, визнання дій протиправним, зобов`язання передати майно скаржника стягувачам,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що не виконуються рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на її утримання та утримання дітей, на користь його матері ОСОБА_3 Належні йому кошти та майно не передаються державним виконавцем в рахунок сплати аліментів. Тому, заявник просив зобов`язати заінтересованих осіб передати стягувачам у справах про стягнення аліментів грошові кошти, які стягнуто на його користь за судовими рішеннями, у розмірі 9 420,00 грн і 1 681,50 грн і належне йому майно, вилучене під час обшуку у кримінальному провадженні, та 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2019 року у складі судді Бондаря О. О. в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 травня 2019 року залишено без змін.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року та передати справу на новий розгляд до Вінницького апеляційного суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору з посиланням на скрутний майновий стан, а саме на те, що він є засудженим та кошти на його рахунку відсутні. На підтвердження доводів заявником надано довідку Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» від 21 травня 2019 року

№ 5/4788, в якій зазначено, що ОСОБА_1 відбуває покарання з 12 жовтня 2016 року по теперішній час, до праці не залучався, доходів від трудового використання не мав, знаходиться на повному державному утриманні, на особистому рахунку кошти відсутні.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Доводи клопотання та додані до касаційної скарги матеріали дають підстави для його задоволення та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у зв`язку із скрутним майновим станом заявника.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційним судом не взято до уваги те, що судом першої інстанції не допущено до участі у справі його представника та за його заявою не призначено як засудженому безоплатного адвоката; квартиру заявника та його майно органами державної виконавчої служби незаконно передано третім особам, а не першочерговим стягувачам (зі сплати аліментів) - його дітям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; судом не досліджено докази у справі та не взято до уваги докази, які не потребують доказування, а саме рішення суду касаційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні вирішено вироком суду (конфіскація та звернення на відшкодування цивільного позову на користь потерпілої ОСОБА_8 ) і це майно ОСОБА_1 не могло бути передано стягувачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рахунок стягнення аліментів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 24 березня 2017 року старший державний виконавець Другого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області направив стягувачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 лист, в якому запропонував вирішити питання про залишення за собою нереалізованого на третіх електронних торгах майна ОСОБА_1 - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 і ОСОБА_2 роз`яснено також необхідність сплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на їх користь, а саме: ОСОБА_3 -

193 436,55 грн, ОСОБА_2 - 168 833,28 грн.

Заявою від 26 квітня 2017 року ОСОБА_8 повідомила Другому відділу ДВС міста Хмельницький згоду на отримання майна боржника за виконавчими листами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про свою згоду на отримання майна боржника, сплату різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на їх користь, державного виконавця на час розгляду справи судом першої інстанції не повідомили.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Згідно з частинами першою, шостою, сьомою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті46 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами, вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника задовольняються у другу чергу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, встановивши, що дії та рішення державного виконавця вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень і права заявника порушені не були, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не допущено до участі у справі представника заявника не заслуговують на увагу, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про участь у справі адвоката, який надавав правову допомогу ОСОБА_1 та якого би суд не допустив до участі у справі.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду не вбачається порушення судом норм Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, а також значення наслідків розгляду поданої касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись статтями 136, 260, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від слати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 15 травня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 18 вересня 2019 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко