Дата документу 28.10.2019 Справа № 554/7346/16-ц
Провадження № 2/554/211/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАНИ

28 жовтня 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Садошенко М.П.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Бибик В.А.,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

представник відповідача виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради - Акатова А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Управління держгеокадастру у м.Полтаві Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку; третя особа: Полтавська міська рада,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Управління держгеокадастру у м.Полтаві Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, в якій просив визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 191 від 22.04.2008 року в частині передачі в приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельної ділянки пл. 285 кв .м. по АДРЕСА_2 ; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №169022, виданий 10.07.2009 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку пл.285 кв.м. з кадастровим номером :17:001:0458 по АДРЕСА_2 ; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №169023, виданий на 10.07.2009 року на ім`я ОСОБА_4 на земельну ділянку пл. 285 кв.м. з кадастровим номером :17:001:0458 по АДРЕСА_2 ; Управлінню Держгеокадастру в м.Полтаві Полтавської області внести записи про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку пл.285 кв.м. з цільовим призначенням «землі житлової та громадської забудови (для ведення садівництва)» по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вимог позивач вказав, що він згідно рішення Октябрської районної у м.Полтаві ради 6 скликання шістдесят першої сесії від 29.09.2015 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2016 року є власником земельної ділянки пл.0,0799 га. «для ведення садівництва» по АДРЕСА_3 . Власниками суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 пл.1000 кв.м . є ОСОБА_2 і ОСОБА_4 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.07.2009 року з кадастровим номером :17:001:0433 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд». Також, вони є співвласниками суміжної земельної ділянки пл. 285 кв.м. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.07.2009 року з кадастровим номером :17:001:0458 з цільовим призначенням «для ведення садівництва».

На даний час у них із зазначеними співвласниками виникають спори щодо користування вказаними земельними ділянками, що виражається у постійних судових спорах, оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 постійно із 2011 року звертаються до суду з необґрунтованими позовами про припинення права власності позивача. В обґрунтування позовів вони зазначають, що на межі садиб АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3, гр.. ОСОБА_2 влаштував заїзд у свій двір через другі ворота до території літнього гаражу і наявність паркану на межі унеможливлює його заїзд.

У зв`язку із наявними обставинами, позивач звернувся до Шевченківської (Октябрської) районної у м. Полтаві ради із заявою щодо необхідності проведення перевірки дотримання земельного законодавства.

Згідно листа №01-07/031-07/305 від 02.09.2016 року інспекція по контролю за благоустроєм, екологічним і санітарним станом міста виконкому Полтавської міської ради повідомили позивача, що при проведенні перевірки щодо захоплення території спільного користування (проїзду) власниками земельної ділянки по АДРЕСА_2 встановили, що відстань між червоними лініями за вказаною адресою становить 6 метрів. Разом з тим згідно креслень проекту параметрів благоустрою по АДРЕСА_4 по АДРЕСА_5 вказана відстань становить 11 м. Таким чином, різниця складає 5 м. території спільного користування в бік її зменшення. Також, у листі інспекції зазначено, що оскільки вказана територія знаходиться у приватній власності, тому позивачу рекомендовано вирішувати дане питання в судовому порядку.

Згідно листа державної інспекції сільського господарства в Полтавській області №М-01-20/75 від 26.08.2016 року позивача повідомили, що за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 користуються земельною ділянкою пл. 1000 кв .м. та пл. 285 кв.м . по АДРЕСА_2 . Вказані ділянки передані у власність згідно рішення виконкому Октябрської районної у м.Полтаві ради №191 від 22.04.2008 року. Дане рішення прийняте з порушенням вимог ст.12 та п.12 перехідних положень Земельного кодексу України. Відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 використовують земельні ділянки по АДРЕСА_2 з порушенням вимог ст.125 ЗК України.

Окрім того, зазначена досить суперечлива інформація щодо факту зайняття території загального користування, оскільки в листі зазначено, що не виявлено істотних відхилень від фактичних розмірів. Разом з тим не зрозуміло, що мається на увазі під істотними відхиленнями. Також, невідомо чи враховано інспектором при перевірці параметри благоустрою АДРЕСА_4 до АДРЕСА_5. Спір між власниками суміжних земельних ділянок полягає у складнощах ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в заїзді до літнього гаража. Вказана ситуація виникла у зв`язку з тим, що вони при приватизації земельної ділянки пл.285 кв.м. приєднали частину території загального користування ( АДРЕСА_3) до приватизованої ними земельної ділянки, саме тому у зв`язку із звуженням вулиці виникають відповідні незручності і для них і для інших користувачів вулиці . Крім того, звуження вулиці в цій частині порушує права позивача як суміжного власника земельної ділянки, оскільки ні автомобілі швидкої допомоги, ні інші вантажні автомобілі не можуть під`їхати до його будинку та інших в глибину вулиці.

Таким чином, позивач вважає, що передавши у приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_4 частину земельної ділянки загального користування по АДРЕСА_2 , орган місцевого самоврядування порушив п.а ч.4 ст.83 ЗК України, яка передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки , сквери, бульвари , кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).Крім того, вважає доведеною обставину щодо порушення ОСОБА_2 і ОСОБА_7 норм земельного законодавства в супереч ст.12 ЗК України. Зокрема, право власності в них виникло на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради №191 від 22.04.2008 року, що є порушенням п.а.,б ст.12 ЗК України, згідно якого до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначені обставини справи та норми чинного законодавства, позивач вважає, що рішення Октябрського райвиконкому м. Полтави № 191 від 22.04.2008 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 пл.285 кв.м. , а також отримання ними Державних актів про право власності на земельну ділянку, порушує його права на користування територією загального користування - вулицею, а тому вони повинні бути визнані недійними.

Ухвалою суду від 19.10.2016 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( т.1 а.с.21).

Ухвалою суду від 24.01.2017 року було зупинено провадження у цивільній справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах за позовом ОСОБА_2 до реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області; третя особа: ОСОБА_1 , про скасування рішення про скасування права власності, та цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Октябрської районної у м.Полтаві ради; третя особа: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та управління держземагенства у м.Полтаві про визнання протиправним та скасування рішення (т.1 а.с. 65).

Ухвалою суду від 24.06.2019 року поновлено провадження у справі (т.1 а.с. 81).

Ухвалою суду від 13.08.2019 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Полтавську міську раду (т.1 а.с. 116).

29.08.2019 року від представника відповідача адвоката Черненко Л.В. до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому адвокат просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що відповідно до рішення Полтавської міської ради від 30 травня 2006 року «Про визначення обсягу окремих повноважень районних у місті Полтаві рад», Полтавська міська рада вирішила визначити що до повноважень Октябрської, Ленінської та Київської районних рад у місті Полтаві належить вирішення питання надання, передачі, припинення права користування та вилучення земельних ділянок для - будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків та господарських будівель (садиб). Рішення Райвиконкому №191 від 22.04.2008 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд для ведення садівництва» було затверджено Октябрською районною у місті Полтаві рада рішенням від 24.04.2008 року, у зв`язку з чим посилання позивача на неповноважний орган є необґрунтованими.

ОСОБА_2 не повинен нести відповідальність за дії державного органу, якщо останній допустився помилки у своїй роботі. В даному спорі вважає, що Шевченківська районна рада у місті Полтаві діяла у межах та у спосіб передбачений законом.

Щодо припису Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області від 23.08.2016 року зазначила, що усі вимоги припису були виконані та на виконання припису було надано копію витягу з рішення Октябрської районної у місті Полтаві ради від 24.04.2008 року «Про затвердження рішень виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради».

У своїй позовній заяві позивач не зазначає, які саме його права порушені, які підлягають захисту в судовому порядку, оскільки звернення до суду передбачає наявність порушених прав. Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по обслуговуванню житлового будинку та господарських будівель від 2007 року мається підпис суміжного землекористувача ОСОБА_1 про погодження меж розташування земельної ділянки на акті погодження меж від 17.03.2006 року, де ОСОБА_1 своїм підписом не заперечував проти меж земельної ділянки, а також її площі, конфігурації та розмірів.

Судові спори між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли з 2010 року, тому для подачі позову сплив строк позовної давності (т.1 а.с.130-132).

24.09.2019 року від представника відповідача виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до рішення Полтавської міської ради від 30 травня 2006 року «Про визначення обсягу окремих повноважень районних у місті Полтаві рад» Полтавська міська рада вирішила визначити, що до повноважень Октябрської Ленінської та Київської районних рад у місті Полтаві належить вирішення питання надання, передачі, припинення права користування та вилучення земельних ділянок для - будівництва та обслуговування індивідуальні жилих будинків та господарських будівель (садиб).

Рішення райвиконкому № 191 від 22.04.2008 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок та обслуговування житлових будинків господарських будівель та споруд для ведення садівництва» було затверджено Октябрською районною у місті Полтаві радою рішенням від 24.04.2008 року, у зв`язку з чим посилання позивача на неповноважний орган є необґрунтованими. В даному спорі вважають, що Шевченківська районна в м. Полтаві рада діяла у межах та спосіб, передбачений законом. Зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 подана із пропущенням строків позовної давності (т.1 а.с.181-182).

Ухвалою суду від 01.10.2019 року витребувано з архівного відділу виконавчого комітету Полтавської міської ради рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради №191 від 22.04.2008 року в частині передачі у приватну власність гр. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 285 кв.м по АДРЕСА_2 та документи, що слугували для його прийняття(т.1 а.с. 201).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Вказав, що там проходить газ, вода, каналізація; пішоходам неможливо пройти. Коли буде тротуар, то не буде можливості взагалі ходити.

Представник позивача - адвокат Бибик В.А. в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що у позивача з ОСОБА_2 склалися спірні відносини з 2011 року, було кілька цивільних, адміністративних позовів. ОСОБА_1 є законним власником земельної ділянки. ОСОБА_2 приватизували земельну ділянку з порушенням законодавства, оскільки ширина проїзної частини зменшилася на 5 м. Рішення було прийнято виконавчим комітетом, а не на сесії ради. Таким чином, рішення прийнято не тим органом, що є підставою скасування права власності. Вказане підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду від 09.10.2014 року. Строк позовної давності не може бути застосовано, оскільки позивач про порушення свого права взнав при зверненні до органів, які в серпні-вересні 2016 року встановили порушення законодавства. Вулиця Глобинська повинна бути 11 м, а на даний час ширина її складає 6 м, це чинить перешкоди позивачу при заїзді до свого будинку, і ворота для літнього гаража чинять перешкоди. Документів про правомірність заволодіння немає, тому це є самозахват з боку відповідачів ОСОБА_2 .

Представник відповідача виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради - Акатова А.Г. в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що порушень при прийнятті рішення немає, при наданні дозволу виконавчий комітет не здійснює жодних досліджень, дослідження здійснюються при наданні технічної документації. На той час в 2006 році районна рада в порядку ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» делегувала повноваження виконавчому комітету приймати такі рішення. На сьогоднішній день приймає рішення лише сесія.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог. Вказала, що немає жодного доказу, що ці нормативи дороги затверджені Генеральним планом; 6 м - ця ширина дороги є однаковою як для позивача так і для відповідачів ОСОБА_2 ; самозахват не встановлений інспекцією по благоустрою; ОСОБА_2 не повинні нести відповідальність за помилку державних органів. У ОСОБА_2 є затверджене рішення виконавчого комітету рішенням районної ради. Позивач знав про рішення з 2010 року, тому повинен був звернутися до суду. На теперішній час він пропустив строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , представники Управління держгеокадастру у м.Полтаві Полтавської області та Полтавської міської радив судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за вказаної явки учасників справи.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи відповідачів, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до матеріалів позову, ОСОБА_1 згідно рішення Октябрської районної у м.Полтаві ради 6 скликання шістдесят першої сесії від 29.09.2015 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2016 року є власником земельної ділянки пл.0,0799 га., з цільовим призначенням -для ведення садівництва по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.4; а.с. 10).

Власниками суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 пл.1000 кв.м . є ОСОБА_2 і ОСОБА_4 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 10.07.2009 року з кадастровим номером :17:001:0433 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та споруд. Також, вони є співвласниками суміжної земельної ділянки пл. 285 кв.м. на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку від 10.07.2009 року з кадастровим номером :17:001:0458 з цільовим призначенням - для ведення садівництва (т.1 а.с.5,6).

Судом встановлено, що вказані державні акти видані на підставі рішення виконкому Октябрської районної у м.Полтаві ради від 22.04.2008 року №191.

Згідно рішень виконавчого комітету Октябрської районної у місті Полтаві ради №498 від 26.12.2006 року та №158 від 10.04.2007 року, надано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , мешканцям АДРЕСА_2 , дозвіл на виготовлення проекту відведення на земельну ділянку у АДРЕСА_2 уточнена площа якої за результатами обмірів Полтавської філії «УкрНДІІТВ» становить 1000 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 285 кв.м для ведення садівництва.

Згідно рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №191 від 22.04.2008 року, розглянувши заяви громадян, документи, що підтверджують площу та розміри земельних ділянок, висновки управління з питань містобудування та архітектури і Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру, на підставі ЗК України, ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Полтавського міськвиконкому від 24.12.1997 року №357 «Про стан реформування земельних відносин в м.Полтаві» та керуючись рішенням позачергової восьмої сесії п`ятого скликання Полтавської міської ради від 05.10.2006 року «Про визначення обсягу і меж повноважень, які здійснюють районні у м.Полтаві ради», виконавчий комітет Октябрської районної у м. Полтаві ради вирішив: п.2 - погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати в спільну сумісну власність гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_4 мешканцям АДРЕСА_2 із земель житлової та громадської забудови міста земельну ділянку по АДРЕСА_2 площа якої відповідно до проекту землеустрою, виготовленого ПФ «УкрНДІІНТВ» становить 285 кв.м для ведення садівництва.

Частинами першою-другою статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною першою статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 116 ЗК України на час винесення рішення про передачу відповідачам в приватну власність земельної ділянки було передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частинами першою та другої статті 118 ЗК України у зазначеній редакції було визначено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позивач вважає, що передавши у приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_4 частину земельної ділянки загального користування по АДРЕСА_2 , орган місцевого самоврядування порушив п.а ч.4 ст.83 ЗК України, яка передбачає, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки , сквери, бульвари , кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).Крім того, вважає, що право власності в них виникло на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради №191 від 22.04.2008 року, що є порушенням п.а.,б ст.12 ЗК України, згідно якого до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Отже, вважає, що рішення Октябрського райвиконкому м.Полтави №191 від 22.04.2008 року в частині передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 пл.285 кв.м. , а також отримання ними Державних актів про право власності на земельну ділянку, порушує його права на користування територією загального користування - вулицею, а тому вони повинні бути визнані недійними.

Аналізуючи зміст наведених норм Закону слід дійти висновку, що законність того чи іншого правовстановлюючого документу, в даному випадку рішення виконавчого комітету Октяюрської районної у м.Полтаві ради та державних актів, може бути надана судом в розрізі встановленого порушеного права особи, яка звернулась до суду.

Проте, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, в порушення наведених норм права не довів належними та допустимими доказами, яке його законне право або ж інтерес порушені оскаржуваним рішенням виконавчого комітету районної ради та державними актами на право власності на землю, які видані 10.07.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4

В суді представник відповідача ствердила, що немає жодного доказу, що нормативи дороги (11 м - ширина) затверджені Генеральним планом; 6 м - ця ширина дороги є однаковою як для позивача так і для відповідачів ОСОБА_2 ; самозахват не встановлений інспекцією по благоустрою.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 про порушення його земельних прав є необґрунтованими та безпідставними. Матеріали позову не містять будь-яких відомостей щодо передачі відповідачам землі загального користування населених пунктів (вулиці), наявності земель загального користування між фактичною земельною ділянкою АДРЕСА_2 та фактичною земельною ділянкою АДРЕСА_3 . Тому, позивач позбавлений можливості стверджування про порушення його прав як землекористувача.

Також, позивач у своїх висновках покликався на те, що це рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради №191 від 22.04.2008 року є незаконним і підлягає скасування, бо не відповідає вимогам п.а.,б ст.12 ЗК України. З огляду на те, що вказане рішення є незаконним, тому і видані на його підставі державні акти на право власності на земельну ділянку без визначеної законом підстави є неправомірними, що має наслідком визнання їх недійсними та скасування їх державної реєстрації.

Проте, відповідно до пункту 70 рішення ЄСПЛ «Рисовський проти України» від 02 жовтня 2011 року, суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див. рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до пункту 71 цього рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу, що стосується у даному випадку процедури оформлення права власності на земельну ділянку, повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, помилки державних органів, здійснені під час виконання ними своєї законодавчо-визначеної роботи не повинні виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на наведене, враховуючи, зокрема і те, що в 2006 році районна рада в порядку ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» делегувала повноваження виконавчому комітету приймати такі рішення, суд дійшов висновку, що відповідачі правомірно набули у власність згадану земельну ділянку, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення виконавчого органу районної ради та державних актів на право власності на земельну ділянку, у даному випадку відсутні.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Твердження позивача, що з-за відповідачів пішоходам неможливо пройти, вони порушують права позивача на користування територією загального користування - вулицею, є голослівними та нічим не підтвердженими, тому не можуть бути підставою для задоволення позову.

Посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності є зайвим, оскільки суд прийшов до висновку про те, що оскаржуваним рішенням та державними актами не порушуються права позивача.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,211,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.83,126,152,155 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , Управління держгеокадастру у м.Полтаві Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку; третя особа: Полтавська міська рада, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

відповідач:виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради, місцезнаходження: 36000 м.Полтава, вул.Івана Мазепи,30, ;

відповідач: ОСОБА_4 ,проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 ,проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Управління держгеокадастру у м.Полтаві Полтавської областімісцезнаходження: 36000 м.Полтава, вул.Крамського,9;

третя особа: Полтавська міська рада,місцезнаходження: 36000 м.Полтава, вул.Соборності,36, код ЄДРПОУ: 0538468.

Повний текст судового рішення складено 07.11.2019 року.

Суддя: А.М.Чуванова