Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 285/4227/13-ц

провадження № 61-24360св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Худякова А. М., Косигіної Л. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2008 року № 9 у сумі 28 345,57 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2008 року ОСОБА_1 уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») кредитний договір № 9 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого отримав кошти у розмірі 31 350,00 грн. 18 травня 2012 року ТОВ «ПростоФінанс» відступило на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором, уклавши договір купівлі-продажу кредитного портфелю. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань станом на 10 липня 2013 року за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 14 381,62 грн, за процентами - 2 533,77 грн, за комісією - 1 793,22 грн, штраф - 3 261,61 грн.

Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року у складі судді Савицької Л. Й. у позові ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належного розрахунку заборгованості та/чи первинних бухгалтерських документів, завіреної копії акта приймання-передання кредитного портфеля, тому позов є безпідставним.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року скасовано; стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 30 липня 2008 року № 9, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ПростоФінанс» станом на 20 січня 2016 року у сумі 26 578,87 грн, у тому числі: 14 381,62 грн - тіло кредиту, 6 164,85 грн - проценти за кредитом, 4 238,52 грн - комісія, 1 793,88 грн - штраф; у решті позову відмовлено; стягнено з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 1 547,20 грн судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором підтверджено договором факторингу та реєстром заборгованості боржників, під час розгляду справи позивач надав для огляду оригінали документів; договір факторингу в установленому законом порядку не оспорювався, відповідач не спростував розрахунок заборгованості. Пославшись на висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково, у частині стягнення штрафу - лише у межах нарахувань за один рік.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року та залишити в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, зупинено виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, не дослідили первинної бухгалтерської документації; під час передання позивачу права вимоги за кредитним договором розмір заборгованості зазначено однією сумою без розбивки на тіло кредиту, проценти, комісію та штраф. Суд апеляційної інстанції не перевірив розмір заборгованості, за яким на користь позивача відбулося відступлення права вимоги, наданий ТОВ «Кредитні ініціативи» розрахунок заборгованості ґрунтується на припущеннях; відповідач письмово не повідомлявся про відступлення фактору права вимоги за кредитним договором. Суд апеляційної інстанції стягнув з відповідача зайво сплачену позивачем суму судового збору.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях, поданих у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року - без змін, мотивуючи це тим, що в матеріалах справи наявна виписка про рух коштів, відповідач повідомлявся про зміну кредитора, решта доводів стосується помилковості висновків скасованого рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 липня 2008 року ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит на придбання автомобіля у розмірі 31 350,00 грн, зі сплатою 9,99 % річних за користування кредитом. Повернення кредиту мало здійснюватися згідно з графіком до 10 серпня 2013 року.

18 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», до позивача перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором, який укладався з відповідачем.

19 серпня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслало ОСОБА_1 вимогу сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 970,22 грн.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за кредитним договором існує заборгованість у розмірі 14 381,62 грн за тілом кредиту, крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» продовжило до 10 січня 2016 року нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 6 164,85 грн, комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4 238,52 грн та штрафів у розмірі 3 560,58 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Тобто для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання є порушенням зобов`язання за кредитним договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Задовольняючи частково позов суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 усупереч статей 526, 612 ЦК України належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» має право на стягнення заборгованості за тілом кредиту, нарахованими на 20 січня 2016 року процентами за кредитом та комісії, суд частково задовольнив вимоги про стягнення штрафу.

Проте з такими висновками погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх за неправильного застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 1048 та частиною першої статті 1054 ЦК України визначено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) дійшла висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У такому разі ТОВ «Кредитні ініціативи» має право на стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитом та неустойки (штрафу) лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тому позов ТОВ «Кредитні ініціативи» у частині стягнення процентів за кредитом та штрафу, нарахованими після 10 серпня 2013 року, є необґрунтованим.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (втратили чинність з 10 червня 2017 року), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Суд апеляційної інстанції не врахував безпідставність позову у частині стягнення комісії, оскільки нарахування ТОВ «Кредитні ініціативи» щомісячної комісії за обслуговування кредиту є незаконним.

За таких обставин позов ТОВ «Кредитні ініціативи» є обґрунтованим лише у частині вимог щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 14 381,62 грн, процентів за кредитом у розмірі 2 653,32 грн.

З урахуванням заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, суд апеляційної правильно стягнув штрафи за прострочення платежів у межах річного строку, що передували зверненню ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду з цим позовом у розмірі 1 793,88 грн.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги про те, що суд не встановив дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, не перевірив відступлення права вимоги, оскільки суд апеляційної інстанції під час розгляду справи дослідив надані позивачем оригінали документів та наявні у матеріалах справи договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, акт приймання-передачі кредитного портфелю від 25 червня 2012 року з розбивкою на складові заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту, проценти та ін.).

Водночас у касаційній скарзі ОСОБА_1 не зазначає, які саме долучені до матеріалів справи докази, на його думку, не були досліджені судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги щодо незгоди із розрахунком заборгованості є безпідставними, оскільки стосується переоцінки обставин справи, що з огляду на статтю 400 ЦПК України, знаходиться поза межами розгляду справи у суді касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (стаття 412 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки суди апеляційної інстанції неправильно застосували норми матеріального права, то рішення Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» комісії у сумі 4 238,52 грн слід скасувати, залишивши у цій частині в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року про відмову у позові; рішення Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» процентів за кредитом та визначення загальної суми заборгованості за кредитним договором змінити, зменшити суму процентів за кредитом, що підлягає стягненню - до 2 653,32 грн, та загальну суму заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2008 року № 9 - до 18 828,82 грн.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на статтю 4 Закону України «Про судовий збір» розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Це стосується, зокрема, і випадків, коли апеляційна чи касаційна скарга подаються пізніше.

ТОВ «Кредитні ініціативи» сплатило за подання позову майнового характеру (ціна позову 21 970,22 грн)судовий збір у розмірі 229,40 грн, тобто, 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2013 року, згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

За подання заяви про збільшення розміру позову до 28 345,57 грн ТОВ «Кредитні ініціативи» мало доплатило судовий збір у розмірі 54,05 грн. Разом з тим, позивач фактично доплатив судовий збір у розмірі 1 148,60 грн, тобто переплатив судовий збір на суму 1 094,55 грн.

За подання апеляційної скарги ТОВ «Кредитні ініціативи» мало сплати судовий збір у розмірі 311,79 грн (110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції), проте фактично сплатило 1 515,80 грн, переплата судового збору становить 1 204,01 грн.

Таким чином ТОВ «Кредитні ініціативи» обґрунтовано понесено витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 595,24 грн.

З огляду на висновок стосовно скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у частині стягнення комісії, відмови у задоволенні цієї вимоги, і зміни рішення суду апеляційної інстанції у частині зменшення розміру процентів за кредитом та визначення загальної суми заборгованості за кредитним договором, сплачений у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (66 %) у сумі 392,86 грн.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» комісії у сумі 4 238,52 грн скасувати, залишивши у цій частині в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2016 року про відмову у позові.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» процентів за кредитом та визначення загальної суми заборгованості за кредитним договором, й стягнення витрат зі сплати судового збору, - змінити.

Зменшити суму процентів за кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до 2 653,32 грн.

Зменшити загальну суму заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2008 року № 9, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до 18 828,82 грн.

Зменшити розмір витрат зі сплати судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», до 392,86 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко

Судді:А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик