ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2873/18 Номер провадження 22-ц/814/1938/19Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави, ухвалене 23 квітня 2019 року у складі судді Парахіної Є.В.

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 21 лютого 2019 року (а.с. 38-39), просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 942,06 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 05 липня 2016 року з ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 05.07.2016-000000091. Відповідно до п. 1.3 договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику транш у розмірі 7000 грн. 00 коп. на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 18.07.2016 року та платою за користування у розмірі 1960 грн. 00 коп.

У день укладення договору транш у розмірі 7000 грн. був наданий ОСОБА_1 , проте остання у встановлений договором строк та до часу звернення до суду з позовом борг не погасила.

Позивач вказував, що загальний розмір заборгованості відповідача з урахуванням пені, нарахованої згідно з п. 5.4 кредитного договору № 05.07.2016-000000091 від 05 липня 2016 року, становить 72 953 грн. 60 коп., проте вважає за необхідне стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по пені в межах, що визнаються відповідачем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 942,06 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду вмотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору допустила заборгованість, яка має бути стягнута у межах, заявлених позивачем.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» про стягнення пені у розмірі 8 800 грн., посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, а саме допущення до участі у справі представника позивача, який не є адвокатом.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2016 між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. на 14 календарних днів із платою за користування 1960 грн. 00 коп.

05 липня 2016 року ТОВ "Споживчий центр" на виконання умов кредитного договору № 05.07.2016-000000091 від 05 липня 2016 року видало ОСОБА_1 транш у розмірі 7000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 1380 від 05 липня 2016 року, чим виконав свої зобов`язання в повному обсязі.

ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення кредитного договору № 05.07.2016-000000091 від 05 липня 2016 року та отримання коштів в сумі 7000 грн. 00 коп.

Згідно листів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) № 9963/15-12 від 12 грудня 2017 року та № 8435/15-12 від 29 грудня 2016 року, адресованих ОСОБА_1 , розглянувши звернення стосовно врегулювання відносин з ТОВ "Споживчий центр" встановлено, 30 вересня 2016 року на рахунок товариства внесено 9000 грн. (прибутковий касовий ордер № 9214). За інформацією товариства, внесені кошти були зараховані 30 вересня 2016 року на погашення простроченої заборгованості (4480 грн. 00 коп. - пеня, нарахована за прострочення виконання зобов`язання, 1960 грн. - плата за користування кредитом, 2560 грн. - повернення основної суми кредиту). Станом на 30 листопада 2017 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість на загальну суму 4440 грн. 00 коп.

Згідно розрахунку заборгованості та пені за прострочення повернення траншу та плати за користування траншем, складеного ТОВ "Споживчий центр" розмір пені за весь період прострочення, зменшеної на суму сплаченої пені становить 72 953 грн. 60 коп. При цьому, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 1502,06 грн.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості за тілом кредиту та пені, у заявленому позивачем розмірі. Наявність заборгованості вбачається із проаналізованих вище доказів.

Вимога апелянта про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення пені у розмірі 8 800 грн. є безпідставною, оскільки судом було стягнуто пеню у розмірі 1502,06 грн. Саме такий розмір пені був визнаний відповідачем та просив стягнути позивач згідно уточнених позовних вимог.

Посилання апелянта на участь у справі представника ТОВ «Споживчий центр», який не є адвокатом, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Враховуючи, що ціна позову ТОВ «Споживчий центр» становить 5 942,06 грн., то у розумінні положень ч. 6 ст. 19 ЦПК України така справа є малозначою, а представником сторони може виступати як професійний адвокат, так і інша особа, яка досягла вісімнадцяти років та має цивільну процесуальну дієздатність.

Таким чином, висновок місцевого суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором повною мірою узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Проте, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, місцевий суд, з поміж іншого, послався на положення ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Проте, місцевим судом залишено поза увагою, що згідно з преамбулою вказаного закону, суб`єктами правовідносин, врегульованих ним, є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Таким чином, положення ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не поширюються на спірні правовідносини, а тому не можуть бути застосовані судом.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального права, місцевим судом здійснено помилкове посилання в мотивувальній частині рішення на положення ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» задоволено в межах, заявлених у суді першої інстанції, з апелянта підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2019 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна