КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області в складі судді Котлярової І.Ю., постановлену в м. Вишгород 18 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієць Інни Миколаївни,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця. Скаргу мотивовано тим, що 26 листопада 2018 року йому стало відомо про постанову головного державного виконавця Коломієць І.М. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 23 лютого 2018 року та постанову про відкриття виконавчого провадження № 51619786, під час звернення до Управління превентивної діяльності Головних управлінь Національної поліції України в областях та м. Києві, де скаржнику було повідомлено про тимчасову заборону у продовженні дії дозволу на право зберігання та носіння зброї.

Наступного приймального дня в Дніпровському районному ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві представника скаржника було ознайомлено із матеріалами справи, того ж дня йому стало відомо про наявні в матеріалах справи постанови, винесені головним державним виконавцем, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 липня 2016 року, постанову про арешт майна боржника від 11 квітня 2017 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 23 лютого 2018 року; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржниа у праві виїзду за межі України від 23 лютого 2018 року; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 13 березня 2018 року; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 15 березня 2018 року, постанову про арешт коштів боржника від 11 квітня та 11 травня 2018 року, постанову про накладення арешту від 12 вересня 2018 року.

Не погоджуючись з даними постановами та у зв`язку з порушенням головним державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» скаржник оскаржує дії державного виконавця, а саме щодо винесення даних постанов, з огляду на те, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, які б підтверджували направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 липня 2016 року скаржнику. У разі неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю та у праві користування транспортними засобами обмежують та позбавляють ОСОБА_1 основного законного джерела для існування, зважаючи на той факт, що основним джерелом заробітку скаржника є робота, пов`язана із наданням послуг охорони.

Також звертав увагу, що з травня 2015 року по травень 2016 року донька ОСОБА_1 проживала з ним за відсутності стягувачки, що встановлено службою у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації. У 2012 році ОСОБА_1 та його братом були вчинені заяви про відмову від приватизації квартири на користь дитини ОСОБА_3 , а тому з даної підстави взагалі нарахування аліментів є безпідставним, як і вимога стягувача про їх нарахування. Крім того, дитина на даний час навчається у ліцеї-інтернаті з проживанням та повним харчуванням шість днів на тиждень, а кожної неділі ОСОБА_1 має зустріч з дитиною та несе чималі додаткові витрати, а аліменти щомісяця перераховує на картку своєї доньки напряму, що не було враховано державним виконавцем.

На підставі вищевикладеного просив визнати незаконними та скасувати постанови у виконавчому провадженні № 51619786: від 11 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження; від 11 квітня 2017 року про арешт майна боржника; від 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної зброї, а також встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; від 11 квітня 2018 року та від 11 травня 2018 року про арешт коштів боржника; від 12 вересня 2018 року про накладання арешту.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано зазначені постанови головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М. у ВП № 51619786.

Дніпровський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року та винести нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що 11 липня 2016 року державним виконавцем відповідно до вимог ст. ст. 18, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51619786, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження до відома, боржником вищевказане рішення суду не виконується. Згідно довідки розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 вересня 2018 року складає 127850,50 грн., до відділу зі сторони стягувача надійшла заява про отримання аліментів від боржника у розмірі 23000 грн. Державним виконавцем здійснено перерахунок по аліментах з перерахуванням сплачених сум, і станом на 01 січня 2019 року заборгованість складає 118641,50 грн., а на 01 липня 2019 року - 141299,25 грн. Таким чином, судом не були з`ясовані обставини, що мають значення для об`єктивного розгляду справи, а саме не взято до уваги факт про те, що одним з головних обов`язків батьків є обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей.

Від представника заявника Путри О.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, де, заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник заявника просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 жовтня 2005 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (а. с. 104 т. 1).

25 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 126 т. 1).

Згідно листа Управління житлово-комунального господарства Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26 грудня 2018 року № 43/1-747, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (а. с. 105 т. 1).

В матеріалах справи на а. с. 109 т. 1 знаходиться заява ОСОБА_1 із підписами наймача та повнолітніх членів сім'ї на ім`я керівника органу приватизації від 10 жовтня 2012 року про оформлення передачі в приватну власність квартири на ім`я ОСОБА_3 .

На а. с. 120 т. 1 знаходиться висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 02 червня 2016 року. Згідно даного висновку, комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2014 році. На даний час між батьками існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Після розлучення батьків малолітня ОСОБА_3 проживала з батьком ОСОБА_1 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , власником якої є дитина. Протягом останніх тижнів дівчинка мешкає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 . Органом опіки та піклування рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 13 травня 2016 року № 2032, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 2009 року (а. с. 125 т. 1).

Згідно довідки про навчання МЦ «Форвард», що ОСОБА_3 навчалася на мовних курсах «Форвард» протягом 2015 - 2016 навчальних років. Оплачував навчання дитини батько ОСОБА_1 (а. с. 127 т. 1).

Згідно довідки Адвокатського об`єднання «Спеціалізована Правнича Колегія» від 20 травня 2016 року № 1-5/2016, ОСОБА_1 з 18 травня 2015 року по даний час працює позаштатним радником голови адвокатського об`єднання з питань внутрішньої безпеки (а. с. 128 т. 1).

08 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про прийняття до примусового виконання виконавчий лист від 17 жовтня 2005 року № 2/2-2463/05 (а. с. 179 т. 1).

11 липня 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М. відкрито виконавче провадження ВП № 51619786, копію якої направлено боржнику супровідним листом від 11 липня 2016 року (а. с. 186 - 187 т. 1).

Даний лист повернуто Укрпоштою із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а. с. 185).

01 квітня 2017 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. складено довідку заборгованості по аліментах за період з липня 2013 року по березень 2017 року в розмірі 79550 грн. (а. с. 204 т. 1).

11 квітня 2017 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду, супровідний лист про направлення цієї постанови міститься на а. с. 196 т. 1.

01 лютого 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. складено довідку заборгованості по аліментах за період з липня 2013 року по січень 2018 року в розмірі 108027,50 грн. (а. с. 205 - 207 т. 1).

23 лютого 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України в зв`язку із наявністю заборгованості зі сплаті аліментів в розмірі 108027,50 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а. с. 218 - 219 т. 1). Супровідний лист про направлення даної постанови міститься на а. с. 217 т. 1.

23 лютого 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а. с. 221 - 222 т. 1). Супровідний лист про направлення даної постанови міститься на а. с. 220 т. 1.

13 березня 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами (а. с. 225 - 226 т. 1). Супровідний лист про направлення даної постанови міститься на а. с. 224 т. 1.

15 березня 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання, згідно якої виконавцем встановлено, що у ОСОБА_1 із 12 вересня 2005 року по 01 лютого 2018 року сформувалася заборгованість в сумі 108027,50 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а. с. 215 - 216 т. 1). Копію зазначеної постанови направлено ОСОБА_1 на адресу реєстрації супровідним листом від 15 березня 2018 року (а. с. 214 т. 1).

13 квітня 2018 року державним виконавцем направлено запит до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб, на який сформовано відповідь про відсутність такої інформації (а. с. 223, 231 т. 1).

01 травня 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. складено довідку заборгованості по аліментах за період з липня 2013 року по квітень 2018 року в розмірі 117752,50 грн. (а. с. 238 - 240 т. 1).

05 травня 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. складено акт про те, що виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 на дзвін та стук у двері ніхто не відчинив (а. с. 202 т. 1).

11 травня 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про арешт коштів боржника (а. с. 242 т. 1). Супровідний лист про направлення зазначеної постанови міститься на а. с. 241 т. 1.

Головним державним виконавцем Коломієць І.М. складено розрахунок заборгованості, яка станом на 01 вересня 2018 року становить 127850,50 грн. (а. с. 250 т. 1).

12 вересня 2018 року головним державним виконавцем Коломієць І.М. винесено постанову про накладення арешту в розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів на боржника (а. с. 261 - 262 т. 1). Супровідний лист про направлення зазначеної постанови міститься на а. с. 260 т. 1.

21 грудня 2018 року начальником Дніпровського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві складено довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 в розмірі 138179 грн. (а. с. 253 т. 1).

Скаржником надано квитанції на підтвердження сплати аліментів на користь отримувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за 2017 - 2019 роки (а. с. 132 - 145 т. 1).

21 грудня 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до начальника Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою, в якій просила зарахувати грошові перекази, здійснені ОСОБА_1 на користь доньки ОСОБА_3 на загальну суму 23000 грн. (а. с. 146, 258 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. ст. 447, 449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані ним постанови державного виконавця прийнято передчасно та без встановлення обставин, які мають значення в процесі його примусового виконання.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може повністю погодитися, виходячи із наступного.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами) роз`яснено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і в подальшому нормативно-правові акти наводяться в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції усунувся від з`ясування відповідності дій державного виконавця під час винесення ним кожної із постанов, які оскаржував заявник, вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та інші, прийняті в результаті проведення виконавчих дій, суд першої інстанції виходив лише із того, що боржник не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження і що ним постійно здійснюються додаткові перерахування коштів по утриманню дитини, не встановивши, в чому полягає порушення діями та рішеннями державного виконавця нормативно-правових актів, які регулюють примусове виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року не можна вважати законною і обґрунтованою, оскільки її постановлено в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, в якій заявник фактично просив визнати незаконними і скасувати постанови, прийняті державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, апеляційний суд виходить із наступного.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і в подальшому - в редакції станом на час вчинення відповідних виконавчих дій) встановлено, що відповідно до цього закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів строк для самостійного виконання рішення, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про прийняття до примусового виконання виконавчий лист від 17 жовтня 2005 року № 2/2-2463/05 (а. с. 179 т. 1).

11 липня 2016 року головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Коломієць І.М. відкрито виконавче провадження ВП № 51619786, копію якої направлено боржнику супровідним листом від 11 липня 2016 року (а. с. 186 - 187 т. 1).

Таким чином, відкриваючи виконавче провадження постановою від 11 липня 2016 року, тобто наступного робочого дня після звернення стягувача із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, строк пред`явлення якого не закінчився (спливає 23 червня 2022 року із дня досягнення дитиною повноліття) головний державний виконавець Коломієць І.М. діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ст. ст. 17, 19, 22, 25 Закону України «Про виконавче провадження», і скарга ОСОБА_1 не містить будь-яких правових підстав для скасування цієї постанови.

Оцінюючи законність дій державного виконавця при винесенні інших постанов під час виконавчого провадження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення.

Встановивши, що станом на 01 квітня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становила 76550 грн. (а. с. 203 - 204 т. 1), державний виконавець постановою від 11 квітня 2017 року наклала арешт на все майно боржника у зв`язку з несплатою аліментів, не визначивши, що арешт має бути обмежений сумою стягнення (а. с. 197 т. 1).

Отже, накладаючи арешт на майно боржника постановою від 11 квітня 2017 року, державний виконавець не дотрималася вимог ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», тому постанова є незаконною, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Із цих же підстав підлягає скасуванню постанова про арешт коштів боржника від 11 травня 2018 року, в якій також відсутнє обмеження арешту сумою стягнення (заборгованості) (а. с. 242 т. 1).

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази існування постанови головного державного виконавця у ВП № 51619786 про арешт коштів боржника від 11 квітня 2018 року, інформація про дану постанову відсутня і у інформації про виконавче провадження, наданій скаржником (а. с. 8 - 14 т. 1), а тому в цій частині вимог апеляційний суд відмовляє як в недоведеній.

23 лютого 2018 року головним державним виконавцем винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а. с. 218 т. 1), про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а. с. 221 т. 1).

13 березня 2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а. с. 225 т. 1), а 15 березня 2018 року - постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (а. с. 215 т. 1).

Обґрунтовуючи постанови, головний державний виконавець посилалася на те, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно довідки-розрахунку від 01 лютого 2018 року за період з 12 вересня 2005 року по 01 лютого 2018 року становить 108207,50 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Крім того, 12 вересня 2018 року головним державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту, якою фактично накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача в розмірі 63925,25 грн. (а. с. 261 - 262 т. 1). Обґрунтовуючи постанову, головний державний виконавець посилалася на те, що згідно довідки розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 вересня 2018 року складає 127850,50 грн.

Із такими висновками апеляційний суд також не може погодитися, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 15 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Разом із тим, частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, чотирнадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження винесено лише 11 липня 2016 року, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування накладених державним виконавцем вищенаведених обтяжень розпочався лише 12 липня 2016 року, що беззаперечно впливає на сукупний розмір заборгованості, яка є передбаченою законом підставою для застосування відповідних заходів, і яку має сплатити боржник для скасування цих обтяжень.

Враховуючи вищевикладене, постанови головного державного виконавця від 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; від 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, від 12 вересня 2018 року про накладення арешту (штрафу) - не можуть вважатися законними і підлягають скасуванню.

Для визначення можливості встановлення тимчасових обмежень боржника, передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», головному державному виконавцю належить встановити, чи наявна у боржника ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за визначений законом строк, починаючи із 12 липня 2016 року, з урахуванням платежів, які в цей період були ним здійснені.

Пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих зокрема із квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником.

Разом із тим, апеляційний суд не приймає посилання ОСОБА_1 на правову позицію, відображену у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г, згідно якої у разі неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, оскільки зазначена правова позиція зроблена у іншому судочинстві (господарському), і оскільки правова позиція, якою керується апеляційний суд у даному випадку, сформована пізніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» 1994 року копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

ОСОБА_2 , подаючи заяву про прийняття до примусового виконання виконавчий лист, зазначила, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 179 т. 1).

Довідкою про склад сім`ї наймача від 14 грудня 2012 року підтверджується, що місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване з 30 травня 2006 року (а. с. 110 т. 1); ця ж адреса вказана заявником ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця (а. с. 1 т. 1).

За таких обставин, враховуючи тривалий час, який минув з дня ухвалення судового рішення 17 жовтня 2005 року до пред`явлення його до виконання 08 липня 2016 року, апеляційний суд вважає, що направлення головним державним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження на вказану стягувачем адресу реєстрації та фактичного проживання боржника не суперечить вимогам ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Неотримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження з незалежних від державного виконавця причин не може бути підставою для визнання його дій неправомірними та скасування прийнятих ним рішень.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 205/4528/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Додатково обґрунтовуючи підстави скасування постанов від 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю та від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 вважав те, що вони обмежують та позбавляють його основного законного джерела для існування, зважаючи на той факт, що основним джерелом заробітку скаржника є робота, пов`язана із охороною.

На підтвердження даних обставин ОСОБА_1 надав лише довідку Адвокатського об`єднання «Спеціалізована Правнича Колегія» від 20 травня 2016 року про те, що він з 18 травня 2015 року по даний час працює позаштатним радником голови адвокатського об`єднання з питань внутрішньої безпеки (а. с. 128 т. 1), однак даний доказ як не доводить, так і не спростовує обставин, на які посилається заявник. Так, із даної довідки не вбачається, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 , які він виконує станом на час звернення до суду, входять дії, які пов`язані із користуванням транспортними засобами та зброєю.

Крім того, такі підстави неможливості застосування заходу у вигляді тимчасового обмеження боржника в праві керувати транспортними засобами, як позбавлення боржника основного законного джерела засобів для існування, введені в дію Законом України від 19 червня 2018 року і не діяли на момент накладення цього обмеження.

Доводи заявника, що він не відмовляється від обов`язку по утриманню дитини, що дитина проживала ним в період з травня 2015 року по травень 2016 року, а з 2012 року набула право власності на квартиру, і дані обставини згідно ст. 190 СК України є підставою для припинення права на аліменти для дитини, - не є самі по собі підставою для скасування постанов державного виконавця, прийнятих ним під час здійснення виконавчих дій, враховуючи, що в матеріалах справи відсутнє рішення суду про припинення стягнення аліментів за вказаний період, відсутній договір про припинення права на аліменти для дитини, який відповідно до ст. 190 СК України укладається між батьками дитини з дозволу органів опіки та піклування, а отже аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 підлягали нарахуванню та сплаті боржником у загальному порядку.

Під час розгляду апеляційної скарги державний виконавець вказав на те, що заявником пропущено строк для звернення до суду із даною скаргою, посилаючись на те, що докази вручення оскаржуваних постанов відсутні, однак в матеріалах справи до апеляційної скарги додано пояснення ОСОБА_1 щодо сплати аліментів від 17 серпня 2018 року.

Дійсно, на а. с. 255 - 256 т. 1 міститься пояснення ОСОБА_1 від 17 серпня 2018 року відносно виконавчого листа щодо стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки. Згідно даного пояснення, ОСОБА_3 проживала і знаходилася на повному його утриманні до 2015 року, а на даний час ОСОБА_3 навчається і мешкає у Київському ліцеї-інтернаті. Він сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця з картки ПриватБанку, а також на рахунок ОСОБА_3 перераховує щомісяця від 2 до 5 тисяч грн. Вважає, що його права як батька грубо порушені накладенням обмежень з боку ВДВС.

Разом із тим доказів реєстрації даної заяви та приєднання її до матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем не надано, даний доказ не був наданий до суду першої інстанції, доказів поважності неподання такого доказу також не надано, відтак відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України даний докази апеляційним судом не досліджується і доводів заявника щодо дотримання строку звернення до суду із скаргою не спростовує.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 червня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієць Інни Миколаївни задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломієць Інни Миколаївни у ВП № 51619786: від 11 квітня 2017 року про арешт майна боржника; від 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; від 23 лютого 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; від 15 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; від 11 травня 2018 року про арешт коштів боржника; від 12 вересня 2018 року про накладення арешту.

В іншій частині скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.