Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 165/2559/15-ц

провадження № 61-22465св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., Овсієнка А. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

11 травня 2016 року ОСОБА_1 уточнила заявлені вимоги, про що подала відповідну письмову заяву, у якій просила залучити до участі у справі другого відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Нововолинського міського суду від 11 травня 2016 року до участі у справі залучено другого відповідача ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що починаючи з грудня 2014 року у соціальних мережах та на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4», співвласниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розміщено і поширено негативні коментарі та публікації щодо її особи, які містять образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання та принижують її честь, гідність і ділову репутацію. Вказувала на те, що поширення такої інформації у мережі Інтернет спричинило їй та членам її сім`ї моральні страждання та переживання, порушення її самопочуття, розлад соціальних зав`язків, ускладнення її працевлаштування та інших можливостей для реалізації своїх здібностей. Враховуючи характер, глибину і тривалість душевних страждань, моральну шкоду оцінила у 10 000 грн.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 . просила суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видалити з соціальних мереж та з сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4», починаючи з 10 грудня 2014 року негативну недостовірну інформацію щодо її особи, яка містить образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання, що ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

10 червня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 з 2012 року співпрацювала із сайтом «ІНФОРМАЦІЯ_4», розміщувала там свої статті та коментарі. Проте, приблизно два з половиною роки тому у неї почали виникати конфлікти із адміністрацією сайту, на ґрунті яких вона на адресу власника домена ОСОБА_2 умережі Інтернет розмістила ряд образливих та маніпулятивних статей з недостовірною інформацією, чим принизила його честь, гідність, та ділову репутацію. Крім того, своїми діями ОСОБА_1 завдала ОСОБА_2 моральну шкоду, яку він визначив у 10 000 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд зобов`язати ОСОБА_1 розмістити в мережі Інтернет на головній сторінці веб-сайту «ІНФОРМАЦІЯ_6» ІНФОРМАЦІЯ_5 публічні вибачення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за недостовірну інформацію, яка порочить їх честь, гідність та ділову репутацію, стягнути з

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 929 грн 20 коп. витрат по оплаті судового збору, а також стягнути на користь ОСОБА_3 4 551 грн 20 коп. витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Нововолинського міського суду від 10 червня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області

від 24 листопада 2016 року у складі судді Ференс-Піжук О. Р. первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано власника домена ОСОБА_2 видалити накопичену, поширену і збережену у соціальних мережах та на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4», починаючи з 10 грудня 2014 року, негативну недостовірну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , яка містить образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання, що ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнуто із ОСОБА_2 у рахунок компенсації завданої моральної шкоди за приниження честі, гідності, ділової репутації на користь

ОСОБА_1 10 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до ОСОБА_3 , відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем у справі за первісним позовом, оскільки зазначені у позові обставини щодо ОСОБА_3 не підтверджені інформацією адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, та доведено факт розповсюдження ОСОБА_2 відомостей, які принижують честь та гідність ОСОБА_1 , достовірність інформації, що розміщена в соціальних мережах, не підтверджена жодними доказами, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що фактом розповсюдження ОСОБА_2 зазначених відомостей, які принижують честь та гідність ОСОБА_1 їй було завдано моральної шкоди, яку суд визначив з урахуванням положень статті 23 ЦК України, виходячи із засад розумності і справедливості у сумі 10 000 грн.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки відповідальність за висловлювання оціночних суджень, як і за думки, переконання, судження, критичну оцінку певних фактів і недоліків не передбачена, а вираження суб`єктивної думки і поглядів не може бути перевірено на предмет їх відповідності дійсності на відміну від перевірки фактів. При цьому зазначив про те, що належними та достатніми доказами не доведений факт заподіяння моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області

від 24 листопада 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що задовольняючи частково позовні вимоги та зобов`язуючи власника домена ОСОБА_2 видалити накопичену, поширену і збережену недостовірну інформацію щодо особи ОСОБА_1 суд не зазначив, в якому розділі сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4», яку саме інформацію поширено та ким.

При цьому суд апеляційної інстанції послався на те, що негативні коментарі, які містять образливі, нецензурні висловлювання поширені на сторінці «Facebook» не відповідачем ОСОБА_2 , а адресовані останньому іншими дописувачами. Будь-хто може зареєструватися у «Facebook» під будь-яким іменем і додати будь-яке фото, завантажене із іншого аккаунта. Реєстрація у соціальній мережі «Facebook» є анонімною. Соціальна мережа «Facebook» пропонує механізм підтвердження аккаунтів, проте скріншоти, на які посилається ОСОБА_1 , не містять такогопідтвердження та доказів, що цей аккаунт створений ОСОБА_2 , оскільки створити його могла будь-яка особа. Отже відповідач не повинен нести відповідальності за поширення будь-якої інформації щодо позивача у соціальній мережі «Facebook».

Що стосується публікацій на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4», то такі публікації є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ту обставину, що поширена інформація є оціночними судженнями не заперечувала і позивач, оскільки просила в позовній заяві видалити з соцмереж та сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4» оціночні судження щодо неї.

Разом з тим, позивач доповнила зміст позову 23 епізодами поширеної щодо неї образливої та недостовірної інформації, образливих суджень, з яких вбачається, що коментарі, які вважає позивач недостовірною інформацією та образливими судженнями, написані гостями сайту та стосуються журналістської діяльності позивача, яка заперечує недостовірну інформацію щодо своїх журналістських стандартів. В коментарях дається оцінка діяльності позивача, яка розміщувала свої статті також і на порталі («ІНФОРМАЦІЯ_6» ІНФОРМАЦІЯ_5 ) і «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Отже всі відомості, які просила видалити із сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4» позивач, відносяться до оціночних суджень дописувачів сайту, які містять критику та оцінку дій ОСОБА_1 , а тому спростуванню не підлягають. У цьому випадку критичне висловлювання авторів коментарів є особистими суб`єктивними ставленнями до діяльності позивача як громадського діяча, яка є головою громадської організації «Захист безпритульних тварин», у минулому була депутатом обласної ради, кандидатом у депутати Нововолинської міської ради, кандидатом у народні депутати України, працювала журналістом у газеті «Наше Місто», «Народна справа» та на сайті «НДІЛО», яка своєю діяльністю впливає на суспільне, соціальне та політичне життя міста та є оціночними судженнями.

Безпідставне необґрунтоване задоволення позовних вимог ОСОБА_1 буде порушувати законні права та інтереси відповідача, а відповідно і баланс інтересів сторін, який повинен бути дотриманий судом при ухваленні рішення в цих правовідносинах.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, і у зв`язку з цим вважав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій є незаконним та необґрунтованим. При цьому зазначала про те, що апеляційним судом незаконно долучено до матеріалів справи витяг з реєстру юридичних і фізичних осіб щодо організації «Захист безпритульних тварин» для підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що вона є публічною особою. Вважала, що суд апеляційної інстанції встановив лише зі слів відповідачів обставини про те, що вона є головою громадської організації, які, на її думку, були спростовані наданим ними документом, у якому зазначена керівником громадської «Захист безпритульних тварин» інша особа.

Також вважала, що суд апеляційної інстанції безпідставно звузив предмет її позовної заяви до захисту честі, гідності, ділової репутації, в той час, коли у її позовній заяві було зазначено про захист конституційних прав та відшкодування моральної шкоди. На її думку, рішення суду апеляційної інстанції суперечить практиці Європейського суду, який детально аналізує всі обставини справи, і не завжди захищає судження, викладені як оціночні, якщо вони не мають достатніх фактичних підстав. Суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку щодо належності негативних коментарів із нецензурними висловлюваннями щодо неї в соцмережі фейсбук.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з Нововолинського міського суду Волинської області указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_2 , у яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. При цьому зазначив про обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції про те, що інформація, про спростування якої пред`явлено вимоги є оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що указана інформація є недостовірною.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що починаючи з грудня 2014 року у соціальній мережі «Facebook» та на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4», співвласниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було розміщено і поширено негативні коментарі та публікації щодо її особи, які містять образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання та принижують її честь, гідність і ділову репутацію.

Негативні коментарі, які містять образливі, нецензурні висловлювання поширені на сторінці «Facebook» не відповідачем ОСОБА_2 , а адресовані останньому іншими дописувачами. Будь-хто може зареєструватися у «Facebook» під будь-яким іменем і додати будь-яке фото, завантажене із іншого аккаунта. Реєстрація у соціальній мережі «Facebook» є анонімною. Соціальна мережа «Facebook» пропонує механізм підтвердження аккаунтів, проте скріншоти, на які посилається ОСОБА_1 не містять цього підтвердження та доказів, що цей аккаунт створений ОСОБА_2 , оскільки створити його могла будь-яка особа.

Публікації на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4» є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ту обставину, що поширена інформація є оціночними судженнями не заперечувала і ОСОБА_1 , оскільки просила в позовній заяві видалити з соцмереж та сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4» оціночні судження щодо неї.

З доповненого ОСОБА_1 змісту позову, 23 епізодів поширеної щодо неї образливої та недостовірної інформації, образливих суджень вбачається, що коментарі, які вважає ОСОБА_1 недостовірною інформацією та образливими судженнями, написані гостями сайту та стосуються журналістської діяльності позивача, яка заперечує недостовірну інформацію щодо своїх журналістських стандартів. У коментарях дається оцінка діяльності позивача, яка розміщувала свої статті також і на порталі («ІНФОРМАЦІЯ_6» ІНФОРМАЦІЯ_5 ) і «ІНФОРМАЦІЯ_4».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною четвертою статті 32 Конституції Україникожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Відповідно до Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір

(частина перша статті 34 Конституції України).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини»суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачає право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширення інформації стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснити своє особисте немайнове право.

Пунктом 4 зазначеної постанови роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, якими закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визначення цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадянських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією фізичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки. Для охорони порядку, або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошення конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У зв`язку із внесенням з 27 березня 2014 року змін до Цивільного кодексу України, зокрема, статті 277 ЦК України доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме - недостовірності, неточності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку.

Пунктом 19 постанови роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити їх на предмет їх відповідної дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Так, у Рішенні Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі Лінгенса (12/1984/84/131) зазначається, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе.

Відповідно до пункту 21 постанови, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті

(у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорті чи будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Звертаючись з позовом до суду позивач ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що починаючи з грудня 2014 року у соціальній мережі «Facebook» та на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4», співвласниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було розміщено і поширено негативні коментарі та публікації щодо її особи, які містять образливі, брутальні, принизливі і нецензурні висловлювання та принижують її честь, гідність і ділову репутацію, та просила зобов`язати ОСОБА_2 видалити із соцмереж та сайта «ІНФОРМАЦІЯ_4» поширені ОСОБА_2 зазначені недостовірні образливі відомості та оціночні судження щодо неї.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію»оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що публікації на сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4» є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, про що не заперечувала і позивач, оскільки просила в позовній заяві видалити з соцмереж та сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4» оціночні судження щодо неї, які, як вона вважала, були поширені ОСОБА_2 .

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надавши їм належну оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, правильно виходив із того, що відомості, які просила видалити із сайту «ІНФОРМАЦІЯ_4» позивач, відносяться до оціночних суджень дописувачів сайту, які містять критику та оцінку дій ОСОБА_1 , а тому спростуванню не підлягають. У цьому випадку критичне висловлювання авторів коментарів є особистими суб`єктивними ставленнями до діяльності позивача як громадського діяча та її діяльності в минулому.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що висловлювання, розміщені третіми особами на електронних ресурсах, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню, апеляційний суд правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке не підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, яким надана належна правова оцінка, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про недоведеність позовних вимог про поширення відповідачем щодо неї недостовірної інформації й встановлених судом апеляційної інстанції обставин про те, що зазначені позивачкою у позові і доповненнях до нього коментарі та публікації є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню, та не встановлено у межах заявлених позовних вимог, обставин про те, що ОСОБА_2 було поширено недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 , яка підлягала б спростуванню.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом апеляційної правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович