Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 501/62/16-ц

провадження № 61-8406св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , Сидорук Діана Сергіївна ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , Сидорук Діани Сергіївни на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року у складі судді Журавля П. І. та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гайворонського С. П., Кононенко Н. А. та касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення адвокатських гонорарів.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2013 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_1 як адвокатом угоду про надання правої допомоги та представництво інтересів у цивільній справі, що розглядалася у Іллічівському міському суді Одеської області, за умовами угоди сума адвокатського гонорару становила 46 000,00 грн.

Цього ж дня адвокат Сидорук Д. С. та ОСОБА_3 уклали угоду про надання захисту у кримінальному провадженні, представництво інтересів ОСОБА_3 у Київському РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області та у цивільній справі у Іллічівському міському суді Одеської області, сума адвокатського гонорару становила 36 855,00 грн.

Позивачі виконали договірні зобов`язання, зокрема подали до Іллічівського міського суду Одеської області в інтересах ОСОБА_3 уточнений позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку на АДРЕСА_1 . За результатами розгляду справи № 501/750/13-ц Іллічівський міський суд Одеської області ухвалив рішення на користь ОСОБА_3 , з 27 вересня 2013 року до 28 березня 2014 року адвокати приймали участь у судових засіданнях у зазначеній цивільній справі.

ОСОБА_3 запевнила позивачів, що розрахується за надані їй послуги після набрання законної сили рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2014 року. Зазначене судове рішення 07 квітня 2014 року набрало законної сили, у подальшому ОСОБА_3 відтермінувала оплату, а через рік - змінила номер телефону та відмовилася сплатити за послуги.

Крім того, ОСОБА_3 звернулася до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області зі скаргою на дії адвокатів, рішенням цієї комісії від 26 січня 2016 року відмовлено в порушенні дисциплінарної справи.

На підставі вказаного, з урахуванням уточнення позовних вимог ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 адвокатський гонорар у розмірі 46 000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 29 302,00 грн та 3 % річних у розмірі 2 760,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь Сидорук Д. С. адвокатський гонорар у розмірі 36 855,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 23 467,00 грн та 3 % річних у розмірі 2 211,00 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. витрати зі сплати судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. угоди про надання правової допомоги викликають сумнів щодо допустимості цих доказів; позивачі не обґрунтували розміри адвокатських гонорарів, не спростували твердження відповідача, що вона сплачувала адвокатську винагороду після кожного судового засідання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Сидорук Д. С. скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Сидорук Д. С. 24 166,05 грн за надання правової допомоги; у іншій частині позовних вимог Сидорук Д. С. відмовлено; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Сидорук Д. С. 1 157,52 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що Сидорук Д. С. та ОСОБА_3 в угоді про надання правової допомоги від 27 вересня 2013 року визначили адвокатський гонорар у розмірі 12 255,00 грн; у цивільній справі № 501/750/13-ц Сидорук Д. С. приймала участь в інтересах ОСОБА_3 . Суд дійшов висновку про достатність доказів на підтвердження того, що Сидорук Д. С. надала ОСОБА_3 правову допомогу та визнав позов частково обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь Сидорук Д. С. адвокатського гонорару у розмірі 24 600,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 15 713,00 грн та 3 % річних у розмірі 1 230,00 грн; відмови у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 адвокатського гонорару у розмірі 46 000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 29 302,00 грн та 3 % річних у розмірі 2 760,00 грн - скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на припущеннях, позивачі надали до суду письмові докази укладення угод про надання правової допомоги та погодження сторонами розміру гонорару; ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_1 дві угоди про надання правової допомоги, у одній з таких угоди сторонами погоджено суму гонорару; відповідач підтвердила дійсність свого підпису на всіх угодах та не надала письмових доказів на підтвердження сплати нею коштів за послуги.

Касаційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив правову природу відносин,які виникли між Сидорук Д. С. та ОСОБА_3 ; не перевірив, чи відповідає суть такого зобов`язання положенням оригіналу договору та фактично вчиненим діям Сидорук Д. С. ; не визначився, які фактори брались до уваги при визначенні розміру винагороди адвоката, чи може такий розмір вважатись розумно обґрунтованим з урахуванням обсягу, строків та результатів дій Сидорук Д. С. в інтересах ОСОБА_3 . Також представник відповідача зазначає, що ОСОБА_3 не погодила з Сидорук Д. С. розмір адвокатського гонорару.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. надали до суду заперечення, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 вересня 2013 року адвокат Сидорук Д. С. та клієнт ОСОБА_3 уклали угоду про надання правової допомоги б/н у цивільній справі за позовом клієнта до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, умовами якої передбачено сплату адвокатського гонорару у розмірі 12 255,00 грн трьома частинами по 4 085,00 грн. У цій угоді також вказано, що у разі задоволення позову адвокатський гонорар становить 24 600,00 грн.

Цього ж дня ті ж сторони уклали угоду про представництво Сидорук Д. С. інтересів ОСОБА_3 у Київському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Приморському РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та у Іллічівському міському суді Одеської області у справі № 501/750/13-ц.

27 вересня 2013 року адвокат Шляпіна Л. М. та клієнт ОСОБА_3 уклали угоду про надання правової допомоги № 36 у цивільній справі за позовом клієнта до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним. У цій угоді також вказано про те, що адвокатський гонорар у розмірі 46 000,00 грн сплачується після набрання законної сили рішення на користь замовника (клієнта).

25 грудня 2013 року ті ж сторони уклали угоду про надання правової допомоги № 42 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним. Цією угодою не передбачено умови щодо адвокатського гонорару та порядку його сплати.

Суди встановили, що у матеріалах справи № 501/750/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним міститься ордер на надання правової допомоги ОД № 094922, виданий ОСОБА_1 на підставі угоди про надання правової допомоги від 25 грудня 2013 року № 42.

У матеріалах зазначеної справи також міститься довіреність, видана 09 грудня 2010 року ОСОБА_3 на ім`я Сидорук Д. С. на представництво її інтересів у судах.

Суди встановили, що Сидорук Д. С. надала ОСОБА_3 правову допомогу зі складання заяв про уточнення позовних вимог: 30 вересня, 22 жовтня, 01, 28 листопада, 05, 12, 16, 25, 26 грудня 2013 року, 22 січня, 27 березня 2014 року, та приймала участь у розгляді справи № 501/750/13-ц Іллічівським міським судом Одеської області у судових засіданнях: 22 січня 2014 року протягом 01:24 год, 10 лютого 2014 року протягом 01:21 год, 20 лютого 2014 року протягом 00:49 год, 20 березня 2014 року протягом 01:50 год, 27 березня 2014 року протягом 02:46 год, разом - 08:20 год.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У статті 26 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону № 5076-VI).

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.

У статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.

У статті 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги. Тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Установивши, що наявна у матеріалах справи № 501/750/13-ц копія угоди про надання правової допомоги від 25 грудня 2013 року № 42 не передбачає адвокатського гонорару та порядку його сплати, водночас, ОСОБА_1 не надала до суду будь-якого розрахунку на підтвердження обсягу виконаної нею роботи, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_3 заявленого ОСОБА_1 розміру адвокатського гонорару.

У свою чергу, у частині вимог Сидорук Д. С. суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір адвокатського гонорару останньої у розмірі 12 255,00 грн визначений у договорі про надання правової допомоги, підтверджується участю Сидорук Д. С. в інтересах ОСОБА_3 у розгляді судом цивільної справи № 501/750/13-ц та складанні процесуальних документів, дійшов правильного висновку про задоволення позову у цій частині.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у Сидорук Д. С. виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Тому висновок судом апеляційної інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на користь Сидорук Д. С. адвокатського гонорару з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат відповідає закону та обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 щодо встановлення правової природи зобов`язань, непогодження сторонами розміру та порядку обчислення адвокатських гонорарів та необґрунтованості їх розміру, стосуються переоцінки доказів та вирішення питання про доведеність обставин справи, що виходить за межі розгляду справи Верховним Судом, визначених у статті 400 ЦПК України.

Верховний Суд вважає неприйнятними доводи касаційної скарги ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. щодо дійсності всіх укладених між сторонами угод про надання правової допомоги, погодження сторонами розміру адвокатських гонорарів в угодах про надання правової допомоги та відсутність доказів їх сплати відповідачем, оскільки ці доводи також стосуються переоцінки доказів, що були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, в ухвалених у справі судових рішеннях наведено мотиви оцінки кожного аргументу позивачів та відхилення судами частини доказів.

Натомість, будь-яких обґрунтованих доводів щодо неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права касаційна скарга ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 і касаційна скарга ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. не містять.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_1 та Сидорук Д. С. та касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та Сидорук Діани Сергіївни залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 травня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко