ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 640/23328/14

провадження № 61-34783 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Шевченко Антон Олександрович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Шевченка Антона Олександровича, який діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року в складі судді Божко В. В. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року в складі колегії суддів Бездітка В. М., Сащенка І. С., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 простягнення 48 294,48 грн заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 24 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитно-заставний договір № DN81AR17670027, відповідно до якого позивач надав відповідачу 67 963,75 грн кредиту на термін до 23 березня 2015 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідач порушила свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого станом на 4 листопада 2014 року у неї наявна заборгованість у розмірі 48 294,48 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не порушила свої зобов`язання перед банком та вчасно сплачувала платежі, передбачені кредитним договором.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Справа в апеляційному суді розглядалася неодноразово.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 рокузалишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача вважає, що у квітні 2014 року відповідач сплатив черговий платіж на неналежний розрахунковий рахунок, чим порушив умови додаткової угоди.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитно-заставний договір № DN81AR17670027, відповідно до якого позивач надав відповідачу 67 963,75 грн кредиту на термін до 23 березня 2015 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року передано в заклад банку шляхом вилучення у відповідача належне їй на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль марки «CHERY», модель «MR 7151 A», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , та в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором звернуто стягнення на зазначений автомобіль.

15 вересня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої суму заборгованості зменшено на 31 402,39 грн зі строком остаточного погашення до 28 серпня 2016 року.

25 квітня 2014 року ОСОБА_1 у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» здійснила черговий платіж на погашення кредитної заборгованості на неналежний розрахунковий рахунок, а саме на № НОМЕР_2 замість № НОМЕР_3 . Квитанція містить підпис працівника банку та не містить підпису відповідача.

У зв`язку з тим, що платіж від 25 квітня 2014 року не надійшов на відповідний рахунок, у відповідача утворилася заборгованість, яка відповідно до пунктів 1.5.2 - 1.5.4 додаткової угоди вважається простроченою. Всі наступні платежі, сплачені відповідачем, не зараховуються на рахунок погашення кредитного договору

Відповідач щомісячно, починаючи з 28 вересня 2011 року, сплачує встановлені додатковою угодою та графіком погашення заборгованості платежі, та не отримувала жодних повідомлень щодо порушення обов`язків перед банком за кредитним договором.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договором.

Відповідно до частини першої, другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до пунктів першого-третього глави першої розділу Ш Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - інструкція) до касових документів, що оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки. Бланки касових документів виготовляються згідно з їх зразками друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підпис платника або отримувача та працівника банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Заповнює касові документи клієнт від руки ручкою чи за допомогою технічних засобів або працівник банку за згодою клієнта із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

У разі використання САБ для оформлення касових документів та відповідно до порядку внутрішнього контролю банк визначає кількість підписів працівників банку, які оформляють, контролюють та виконують касову операцію.

Банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи за касовими операціями, та визначає систему контролю за їх здійсненням.

Згідно з пунктом четвертим глави другої розділу Ш Інструкції у прибуткових касових документах працівник банку перевіряє: повноту заповнення реквізитів, наявність і тотожність підписів відповідальних працівників банку із зразками підписів (у разі прийняття заяви на переказ готівки через операційних працівників).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що до квітня 2014 року відповідач вчасно та в повному обсязі виконувала свої зобов`язання по кредитному договору.

Квитанція щодо платежу на неналежний розрахунковий рахунок не містить підпису відповідача, а лише працівника банку. У зв`язку з цим суд першої інстанції зробив правильний висновок, що квитанцію склала працівник банку, а відповідач не може нести відповідальність за порушення, допущені працівниками банку при складанні платіжних документів.

Також відповідач продовжувала після квітня 2014 року виконувати свої зобов`язання згідно графіку, передбаченого кредитним договором, а банк не повідомляв її про порушення виконання зобов`язання, тому суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок, що відповідач вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Шевченка Антона Олександровича, який діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук