Справа № 462/3327/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 жовтня 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Новосельської М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб із відповідачем та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки та ведення спільного господарства. Кожний з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними виникають сварки, свідком яких стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан. Сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких відносин, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом з позивачем окремо від відповідача. У зв`язку із наведеним, просить суд позов задовольнити.

18 червня 2019 року ухвалою суду позов ОСОБА_1 залишений без руху, оскільки не відповідав вимогам статті 175 та 177 ЦПК України /а.с.17/.

24 червня 2019 року представником позивача було подане клопотання про долучення матеріалів з усуненими недоліками позовної заяви, які були вказані у вищевказаній ухвалі суду від 18 червня 2019 року /а.с.19-20/.

25 червня 2019 року ухвалою суду у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання.

23 серпня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду /а.с.44/.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково пояснив, що з січня 2018 року він постійно проживає разом з дитиною окремо від відповідача, останній раз спілкувався з відповідачем в квітні 2019 року. Він працює на постійній основі адміністратором Центру надання адміністративних послуг Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг ЛМР з грудня 2015 року, має постійний заробіток. Йому належить на праві спільної сумісної власності частина будинку АДРЕСА_1 . Він проживає разом із своїми батьками та дитиною за адресою проживання батька в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності його батькові. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов складеного працівниками відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району м.Львова від 26 червня 2019 року він забезпечив всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Відповідач грає в азартні ігри і тому не може забезпечити дитині гідні умови життя. Вважає, що має умови для нормального розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Просить позов задовольнити.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, яка відзив суду не подала, до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, а позивач не заперечує проти такого розгляду справи.

У судовому засіданні представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Новосельська М.О. позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини підтримала повністю, пояснивши, що позивач забезпечив належні умови для проживання та розвитку дитини, дитина забезпечена усім необхідним, позивач має постійний стабільний дохід та позитивну характеристику з місця роботи. Відповідач двічі викликалася на засідання комісії з питать захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації ЛМР щодо розгляду звернення ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , проте відповідач на засідання не з`явилась. В телефонному режимі відповідач повідомила, що не мала змоги з`явитись на засідання комісії, оскільки перебувала на роботі, проте питання щодо проживання доньки з нею не ставила. Відповідач з моменту надання висновку про визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_4 від 12 липня 2019 року по даний час із зверненнями про визначення місця проживання дитини з нею до органу опіки та піклування не зверталась.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 14 травня 2016 року /а.с.6/, у шлюбі мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки та ведення спільного господарства. Кожний з сторін має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між сторонами виникають сварки, свідком яких стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан. Сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують ніяких відносин, після припинення фактичних шлюбних відносин дитина постійно проживає разом з позивачем окремо від відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, сім`я розпалась остаточно, шлюб існує формально, відтак, існування такого шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, то така вимога також підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно із ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до висновку Залізничної районної адміністрації, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини від 12 липня 2019 року, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_1 /а.с.55/.

Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов складеного працівниками відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району м.Львова від 26 червня 2019 року квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат, кухні, коридору, вигод та балкону. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Для дитини створено належні умови для проживання та розвитку відповідно до її віку дитини. Дитина забезпечена усім необхідним: одягом, взуттям, іграшками та засобами догляду /а.с.58/.

Згідно із довідки з місця проживання про склад сім' та прописки №1994 від 24 червня 2019 року квартира АДРЕСА_1 належить батькові позивача ОСОБА_4 /а.с.59/.

З довідки про доходи №165 від 20 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді адміністратора Центру надання адміністративних послуг Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг ЛМР, розмір його доходу за період з 01 грудня 2018 по 31 травня 2019 становив 124424 грн 59 коп./а.с.60/.

Згідно із характеристикою з місця роботи ОСОБА_1 зарекомендував себе кваліфікованим спеціалістом, користується повагою та авторитетом серед колег, відповідальний, за характером врівноважений та характеризується високою працездатністю. За діловими якостями відповідає займаній посаді /а.с.61/.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Незважаючи на принцип ст.6 Декларації прав дитини, якою передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема зібрані докази свідчать, що позивач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвитку дитини, у нього наявні належні умови для проживання та розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року /справа № 402/428/16-ц /.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона створила належні умови для проживання малолітньої дитини, а також те, що її майновий стан дозволяє утримувати дитину на гідному рівні, а відтак, суд, врахувавши пояснення позивача щодо прихильності відповідача до азартних ігор, приходить до висновку, що мати не може в необхідній мірі забезпечити розвиток малолітньої дитини.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши, що дитина постійно проживає з позивачем, останнім створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини, взявши до уваги інтереси дитини, приходить висновку, що слід визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою проживання його батька в квартирі АДРЕСА_1 .

Крім того, на користь позивача слід стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу позову до суду.

Керуючись ст.ст. 12,13,141,259,265,280-283 ЦПК України, ст.ст.110,161 Сімейного кодексу України суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14 травня 2016 року в Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області - актовий запис № 715.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою проживання батька в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1536 гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКП: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складений 08 листопада 2019 року.

Суддя:

Оригінал рішення.