Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 648/3842/16-ц

провадження № 61-26956св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , який є спадкоємцем свого батька ОСОБА_3 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 8 квітня 2013 року про поділ домоволодіння АДРЕСА_1 в натурі, суд виділив у його власність 36/100 частини домоволодіння, а відповідачці - 64/100 домоволодіння.

Позивач зазначав, що під час ухвалення вказаного рішення не було вирішено питання про поділ або визначення порядку користування земельною ділянкою.

Просив суд, визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток кожного із співвласників у домоволодінні.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у сторін відсутній будь які правовстановлюючи документи на спірну земельну ділянку площею 0,1616 га, на яку тільки видано сільською радою дозвіл на розробку технічної документаціїї, а земельна ділянка площею 0,15 га, яка належала попередньому власнику на підставі наказу не заявлена як предмет спору.

Короткий зміст рішень суду апеляці йної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,1616га, розташованою по АДРЕСА_1 відповідно до другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 71/2016 від 11 квітня 2017 року. Виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0808 га (808 м2), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, виділені за рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 8 квітня 2013 року, відповідно до графічного додатку 2 позначену сірим кольором і проходом на земельну ділянку з боку вул. Робочої через фактично існуючі ворота.

Виділено у користування ОСОБА_2 окрему земельну ділянку площею 0,0808 га (808 м2), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, виділені їй за рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 8 квітня 2013 року, яка на графічному додатку 2 позначена білим кольором та проходом на земельну ділянку з АДРЕСА_4 через фактично існуючу хвіртку.

Межі ділянок наведені у графічному додатку № 2 до висновку експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 1 157,52 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що оскільки відповідач та позивач у порядку спадкування у 2012 році набули у власність на 1/2 частці домоволодіння, відповідно й набули право користування земельною ділянкою пропорційно часткам у власності на час набуття такого права.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року і залишити в силі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційним судом не правильно визначено частки земельної ділянки, на які сторони набули право користування, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що земельна ділянка площею 0,1616 кв.м. надавалася у встановленому законом порядку, а відтак, що сторони на законних підставах користуються нею.

Також скаржниця вказувала, що апеляційним судом при постановлені рішення не застосовано закон, який необхідно застосовувати в даних правовідносинах, а саме частину 4 статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент припинення права спільної часткової власності та виділення частини в натурі), так, апеляційним судом не взято до уваги, що після державної реєстрації права власності на відповідні частки домоволодіння сторони набули право користування спірною земельною ділянкою пропорційно своїм часткам, а такій пропорційності відповідає третій варіант судово-технічної експертизи №71/2016 від 11 квітня 2017 року.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У травні 2018 року справа № 648/3842/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 30 вересня 2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білозерською державною нотаріальною конторою Херсонської області після смерті ОСОБА_3 ., позивач- ОСОБА_1 , як його син набув у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Друга половина цього будинку була успадкована ОСОБА_4 .

19 жовтня 2012 року ОСОБА_5 подарував відповідачці у власність 1/2 частину вказаного домоволодіння, яке, згідно змісту договору дарування, розташовано на земельній ділянці присадибного фонду Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, загальною площею 0,1500 га відповідно до рішення Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 10 квітня 1964 року.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 8 квітня 2013 року припинено право спільної часткової власності на це домоволодіння та поділено його в натурі, а саме позивачу виділено 36/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а відповідачу відповідно 64/100 частини вказаного домоволодіння.

Також рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 8 квітня 2013 року встановлено, що державний акт на земельну ділянку відсутній, тому визначити порядок користування спірною земельною ділянкою неможливо, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог було відмовлено.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до акту відводу і встановлення меж присадибної ділянки від 5 липня 1984 року, ОСОБА_3 на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. Кірова від 10 квітня 1964 року, нарізана земельна ділянка в кварталі №71 за схемою села №591 по АДРЕСА_3 у розмірі 0,15 га.

Згідно відомостей погосподарських книг за 1961-2010 роки, первісно головою домогосподарства у АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 , площа земельної ділянки, що знаходилась у його користуванні - 0,19 га, а починаючи з 1964 року площа земельної ділянки за вказаним домогосподарством рахувалась у розмірі 0,15 га.

Рішеннями 21 сесії шостого скликання №319 від 16 листопада 2012 року та 28 сесії шостого скликання №451 від 22 листопада 2013 року надано дозвіл ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності і на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1616 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться в АДРЕСА_1

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 525 ЦК України, 1963 року в редакції на час визначений позивачем, як час смерті власника будинку (1997 рік) визначала, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до статті 30 Земельного Кодексу України від 1990 року в редакції на час смерті ОСОБА_3 при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження -будівлі та споруди.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Отже, за діючим на той законодавством при відкритті спадщини на будинок, якій розташований на земельній ділянці переданій власнику у користування і переході прав на цей будинок до декількох спадкоємців разом з цими будівлями до них переходить у спільне користування і земельна ділянка.

Разом з тим, відповідно до положень статті 120 ЗК України, 2002 року, який діяв на час отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частині будинку та на час укладання договору дарування Ѕ частині будинку відповідачці до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Таким чином, при отриманні спадкоємцями померлого ОСОБА_3 свідоцтва про справо на спадщину по Ѕ частині спадково будинку до них перейшло право користування земельною ділянкою пропорційно частці в спадщині у розмірах необхідних для обслуговування цієї частки.

Відтак, до відповідачки після укладення договору дарування земельна ділянка перейшла у користування у тих самих розмірах що й належала дарувальнику.

При цьому, той факт, що у подальшому у порядку поділу домоволодіння в натурі рішенням Булозерського районного суду Херсонської області від 8 квітня 2013 року було змінено частки у власників у будинковолодінні не впливає на розмір часток цих власників у земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні, оскільки право на неї перейшло в об`ємі, який належав попередньому власнику.

Отже, висновки апеляційного суду про розмір належних сторонам часток у праві користування земельною ділянкою є правильним, та таким, що відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам встановленим судами, щодо переходу права користування земельною ділянкою.

При цьому, у сторін виникло право користування саме земельної ділянкою площею 0,15 га, яка належала на праві користування спадкодавцю ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1616 га, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що у сторін у спорі виникло право користування земельною ділянкою 0,1616 га.

Згідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України).

Порядок набуття громадинами земельних ділянок у власність, шляхом їх безоплатної приватизації, або отримання у користування, визначено статтями 118, 123 Земельного кодексу України.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування приймається зокрема і органом місцевого самоврядування на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Так судами встановлено, що рішеннями 21 сесії шостого скликання №319 від 16 листопада 2012 року та 28 сесії шостого скликання №451 від 22 листопада 2013 року надано лише дозвіл на виготовлення технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності, а згодом на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться в с. Чорнобаївка, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1616 га, проте виходячи з наведених норм права дозвіл на виготовлення технічної документації не породжує у особи право на користування на цю земельну ділянку, а надає їй можливість у подальшому це право отримати.

Таким чином ухвалюючи рішення про визначення порядку користування земельною ділянкою 0,1616 га апеляційний суд не звернув уваги, що у сторін у справі право користування на земельну ділянку площею 0,1616 га не виникло.

За таких обставин, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, площею 0,1616 га, оскільки на час розгляду справи правовстановлюючий документ на земельну ділянку цієї площі відсутній, а позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою іншої площі не заявлялись.

При цьому колегія суддів враховує, що висновки експертизи викладені також щодо варіантів визначення права користування земельною ділянкою площею 0,1616 га, що унеможливлює визначення таких варіантів щодо земельної ділянки іншої площі.

Доводи касаційної скарги про те, що після державної реєстрації права власності на відповідні частки домоволодіння сторони набули право користування спірною земельною ділянкою пропорційно своїм часткам, не приймаються до уваги, оскільки апеляційний суд у своєму рішенні правильно зазначив, що право на користування земельною ділянкою визначається виходячи з розміру частки у вартості будинку на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову.

Відповідно до частини другої статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 412, 413, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 14 вересня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 30 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик