АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/484/19Головуючий по 1 інстанції - Коваль А.Б.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Василенко Л.І., Карпенко О.В.

За участі секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ПАТ КБ «Приватбанк»;

відповідач -ОСОБА_2 ; представник відповідача - адвокат Цімоха Р.Р.

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Коваля А.Б. у залі Уманського міськрайонного суду Черкаської області 31 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - :

в с т а н о в и в :

07.06.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 105334 грн. 05 коп.

Банк в обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно до укладеного договору № б/н від 07 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань станом на 02 травня 2018 року заборгованість складає 105334 грн. 05 коп., яка складається із: 3580,00 грн. - заборгованості за кредитом, 92328,96 грн. -заборгованості по процентам за користування кредитом, 3932,99 грн. - заборгованості за пенею та комісією та 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4992,10 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість по кредиту у розмірі 105334 грн. 05 коп. та судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1762 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 105334,05 грн. за кредитним договором № б/н від 07.12.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що, на його думку, рішення є незаконним, постановленим судом з грубим порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Він вказує, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим. Скаржник зазначає, що твердження позивача відносно того, що він ніби - то здійснював погашення заборгованості два рази: 13.07.2015 року на суму 800 грн., та 26.05.2015 року - на суму 307 грн. не відповідає дійсності, так як дані платежі він взагалі не здійснював. Також ОСОБА_2 вважає, що наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності. Він не погоджується із розрахунком заборгованості щодо нарахування процентів за користування коштами, так як ОСОБА_2 вказує, що згідно його розрахунку відсотки складають 4473 грн., які б він мав сплатити. Скаржник посилається, що суд першої інстанції не перевірив строк дії картки згідно до укладеного договору від 07 грудня 2013 року, а він вважає, що строк дії картки закінчився 07.12.2014 року. ОСОБА_2 вказує, що після закінчення терміну дії картки, нову картку він не замовляв і не отримував на новий строк, а матеріали справи не містять доказів про отримання нової картки. Скаржник вважає, що сторони договору не продовжували дію договору після закінчення його дії, він не подавав відповідної заяви про продовження та видачу нової картки, а банк вимоги про погашення заборгованості до нього не пред`являв, тому строк позовної давності слід рахувати на думку відповідача з 07.12. 2014 року. ОСОБА_2 посилається, позов поданий банком до суду 07.05.2018 року, а так як договір укладений 07.12. 2013 року, то суд мав би прийти до висновку про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності на підставі ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України. Він посилається на роз`яснення Пленуму ВССУ № 5 від 30.03. 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин», що суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Тому скаржник вважає, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі про застосування строку позовної давності.

Він вказує, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи у спрощеного порядку, тому не подавав ні заперечень, ні відзиву суду першої інстанції, а за таких обставин судом порушено вимоги процесуального права.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення та скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити повністю.

28 березня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від позивача на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 У відзиві банк заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Банк посилається, що відповідачу ОСОБА_2 видавалася кредитна картка НОМЕР_2 з терміном дії до 08/ 17 року для користування рахунком. Банк вказує, що відповідачем не надано доказів про те, що строк дії картки до 07.12. 2014 року, оскільки ні копії картки, ні інших спростувань відповідач не надає. Банк зазначає у відзиві, що на картці вказується лише місяць і рік, до якого діє картка, а картки не видаються строком на один рік. Згідно наданого банком розрахунку та виписки руху по рахунку останнє погашення заборгованості було здійснено 13.07.2015 року в сумі 800 грн. Позичальником не виконувались умови договору, тому виникла заборгованість перед банком, яку і стягнуто судом. Посилання в апеляційній скарзі на застосування судом строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності не підлягають задоволенню, так як відповідачем відповідна заява не подавалась ні суду першої інстанції, відсутня така заява і в тексті апеляційної скарги. ПАТ КБ «Приватбанк» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області та розглядається у загальному порядку з повідомленням та участю сторін, які викликались у судове засідання.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, надіслав клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції, яке задоволено судом апеляційної інстанції .Однак відповідач не з`явився на розгляд даної справи в приміщення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, куди з`явився лише його представник - адвокат Цімоха Р.Р., який повідомив, що відповідач ОСОБА_2 не прийматиме участі у розгляді справи за його апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з`явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, оскільки вважав встановленим та доведеним факт існування заборгованості відповідача перед банком у розмірі, вказаному у позові, тому суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого допустив порушення умов договору та виникнення заборгованості. Суд послався, що доводи банку знайшли своє підтвердження у суді, на підставі доказів, які досліджено судом, тому позов підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушення норм матеріального права, які призвели б до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як матеріалів вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно до договору № б/н від 07 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з умовами про надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві від 07.12. 2013 року ( а. с. 7).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Колегія суддів апеляційного суду відзначає, що даний факт не заперечується відповідачем по справі ОСОБА_2 , оскільки підтверджується доводами в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківський послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку»№, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язується у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Згідно даних розрахунків, наданих позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» в підтвердження позовних вимог, в зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань станом на 02 травня 2018 року заборгованість складає 105334 грн. 05 коп., яка складається із: 3580,00 грн. - заборгованості за кредитом, 92328,96 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3932,99 грн. - заборгованості за пенею та комісією та 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4992,10 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк».

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_2 , надавши йому грошові кошти згідно до умов кредитного договору, проте позичальник не виконав своїх зобов`язань та не повернув кошти, що були отримані ним у встановлений договором строк, допустивши порушення взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі стосовно того, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, та прямо суперечать закону не знаходять свого відображення у згідно до наявних матеріалів справи та наданих доказів позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» в підтвердження позовних вимог. Безпідставними є доводи скаржника, що судом першої інстанції допущено порушення вимог матеріального права.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника, відносно того, що після закінчення терміну дії кредитної картки ОСОБА_2 не замовляв у банку і не отримував нову картку на новий строк, оскільки дані доводи суперечать п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, де передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів стосовно його звернення до позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про припинення дії договору, та в матеріалах справи не міститься таких доказів.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що відповідач не здійснював погашення заборгованості два рази: 13.07.2015 року на суму 800 грн., та 26.05.2015 року - на суму 307 грн., що ОСОБА_2 вказує не відповідає дійсності, так як дані платежі він взагалі не здійснював. Проте, як вбачається із наданого банком руху коштів по рахунку та розрахунку заборгованості відповідача дані кошти були сплачені на рахунок відповідача. Представник відповідача в суді апеляційної інстанції не надав пояснень апеляційному суду на поставлені питання та відмовився від оголошення перерви в судовому засіданні та надання пояснення безпосередньо відповідачем ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції, пославшись, що відповідач не з`явиться для дачі пояснення, тому представник відповідача подасть заяву про розгляд справи без участі відповідача .

Відповідач не погоджується із розрахунком банку щодо заборгованості нарахування процентів за користування коштами, так як ОСОБА_2 вказує, що згідно його розрахунку відсотки складають 4473 грн., які б він мав сплатити.

Однак, із даних розрахунку відповідача не вбачається, як він дійшов саме такого розрахунку, який не відповідає умовам договору та 42 % на рік на суму залишку заборгованості згідно до умов договору. Тому апеляційним судом не приймається як належний доказ розрахунок відповідача щодо заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом , оскільки цей розрахунок спростовується розрахунком банку.

Не підлягають задоволенню посилання скаржника, що суд першої інстанції не перевірив строк дії картки згідно до укладеного договору від 07 грудня 2013 року, а він вважає, що строк дії картки закінчився 07.12.2014 року. ОСОБА_2 вказує, що після закінчення терміну дії картки, нову картку він не замовляв і не отримував на новий строк, а матеріали справи не містять доказів про отримання нової картки. Проте відповідачем не надано ні картки, ні інших доказів, що строку її дії закінчився в грудні 2014 року, а матеріали справи містять докази, надані банком, що строк дії картки закінчується у 08 / 17 році згідно довідки банку.

Також апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги доводи ОСОБА_2 щодо пропуску строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності, так як у відповідності до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вимоги про застосування строку позовної давності не міститься і в апеляційній скарзі відповідача, який не приймав участі у розгляді справи суду першої інстанції. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, що банком подано позов до суду 07.06. 2018 року, тоді як останній платіж здійснено по рахунку відповідача 13.07. 2015 року, тому строк позовної давності банком не пропущено і відсутні підстави для відмови у задоволенні позову банку у зв`язку із пропуском строку позовної давності строк дії картки до 08. 2017 року.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені ОСОБА_2 , не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи з вищевикладеного, колегією суддів апеляційного суду не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст.ст. 258, 367, 368, 374, 375 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особо, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції,Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 11 травня 2019 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л.І.

Карпенко О.В.