ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8265/19 Справа № 201/8561/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року публічного акціонерного товариства "Кредобанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 28 січня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7132.04.00.2378, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит на загальну суму 342127,10 грн. на строк до 27 січня 2023 року, за умови сплати позичальником банку процентів за користування грошовими коштами змінюваною процентною ставкою, розмір якої з дати видачі кредиту до 01 лютого 2019 року становить 15,99% річних. Виконання зазначених зобов`язань ОСОБА_1 забезпечені договором застави № 7132.04.00.2378/S-1 від 29 січня 2016 року, укладеним між сторонами. Всупереч умовам кредитного договору позичальник неналежним чином виконує свої зобов`язання, порушує графік повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка з урахуванням уточнень станом на 10 травня 2019 року становить 313758,32 грн..

Вказану суму заборгованості Банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року задоволено частково позовні вимоги Банку та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №7132.04.00.2378 від 28 січня 2016 року в розмірі 307364,32 грн., з яких 233540,30 грн. - тіло кредиту, 39942,50 грн. - відсотки за користування кредитом; 33881,52 грн. - пеня.

Рішення суду мотивоване тим, що за розрахунком заборгованості, наданим позивачем, банком зараховані платежі, зазначені в платіжних документах, наданих відповідачем. Крім того, суд вказав, що відповідачкою були надані докази про сплату в загальному розмірі 162237 грн., тоді як позивачем в розрахунку заборгованості зазначається про сплату в загальному розмірі 245249,78 грн.. При цьому, суд критично оцінив посилання відповідачки на те, що ПАТ «Кредобанк» неправильно нараховані відсотки і пеня, оскільки альтернативного розрахунку заборгованості вона не надала, не зазначила в чому саме полягає помилковість нарахувань, не заявлено про призначення економічної експертизи для встановлення правильності/помилковості розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки не підтверджує заявлені позивачем вимоги. При цьому, апелянт вказав, що відсоток пеня, який застосовувався при розрахунку позивачем, є більшим за подвійну облікову ставку, що є недопустимим.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності виниклої кредитної заборгованості.

При цьому, відмовляючи у стягненні 2000,00 грн., які банк поніс за вчинення виконавчого напису нотаріуса, суд виходив з того, що відповідний виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому вказана сума стягненню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7132.04.00.2378, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит на загальну суму 342127,10 грн. на строк до 27 січня 2023 року, за умови сплати позичальником банку відсотків за користування грошовими коштами змінюваною процентною ставкою, розмір якої з дати видачі кредиту до 01 лютого 2019 року становить 15,99% річних.

Виконання зазначених зобов`язань ОСОБА_1 забезпечені договором застави №7132.04.00.2378/S-1 від 29 січня 2016 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору №7132.04.00.2378 від 28 січня 2016 року, станом на 10 травня 2019 року заборгованість відповідачки, згідно розрахунку, наданого Банком, складає 307364,32 грн., з яких: 233540,30 грн. - тіло кредиту, 39942,50 грн. - відсотки за користування кредитом; 33881,52 грн. - пеня.

До стягнення з відповідача банком також заявлено 2000 грн., які були понесені ним за вчинення виконавчого напису нотаріуса, що був вчинений приватним нотаріусом 07 березня 2017 року, про звернення стягнення на транспортний засіб: автомобіль марки PEUGEOT, рік випуску 2015, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року зазначений виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідачкою надані копії платіжних документів за якими, за період з 29 лютого 2016 року по 22 березня 2019 року на користь Банку вона здійснила сплату в загальному розмірі 162237 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановивши вказані обставини справи, зокрема факт неналежного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку та вірно стягнув з відповідачки кредитну заборгованість в сумі 307364,32 грн., з яких: 233540,30 грн. - тіло кредиту, 39942,50 грн. - відсотки за користування кредитом; 33881,52 грн. - пеня.

При цьому судом вірно враховано, що за розрахунком заборгованості, наданим банком, останнім зараховані платежі, зазначені в платіжних документах, які були надані відповідачкою. Таким чином, судом обґрунтовано не взято до уваги посилання відповідачки про сплату нею в повному обсязі кредитної заборгованості.

Крім того, судом правильно не взято до уваги посилання відповідачки про неправильність нарахування Банком відсотків і пені, оскільки альтернативного розрахунку заборгованості суду нею надано не було, не заявлено про призначення економічної експертизи для встановлення правильності/помилковості розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем.

Доводи апелянта в скарзі про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки не підтверджує заявлені позивачем вимоги, а також те, що відсоток пені, який застосовувався при розрахунку позивачем, є більшим за подвійну облікову ставку, що є недопустимим, - колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних доказів на спростування позовних вимог Банку, тоді як цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Більш того, відповідачка після підняття відсоткової ставки здійснювала часткове погашення кредитної заборгованості, що свідчить про прийняття нею вказаних умов.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко