Справа №345/3869/19
Провадження № 2/345/1460/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

з участю представника позивача - Клименко О.І.

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Служба у справах дітей Калуської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_4 про визнання його такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати зняти їх реєстраційного обліку.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою окрім нього, зареєстровані ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, але більше двох років не проживають. Жодних особистих речей відповідачів в будинку немає, витрати на утримання будинку не несуть.

Тому з даним позовом змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно із своєю дочкою не проживає вданій квартирі більше двох років, так як в ній немає умов для проживання.

Представниктретьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо вирішення даного позову покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_3 являється власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 - (а.с.9).

Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 - (а.с.12-16).

Відповідно до акта №284 від 12.08.2019 року, відповідачі ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_4 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , однак більше двох років в даній квартирі не проживають - (а.с.5).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Разом з тим, вимога щодо зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подала.

Враховуючи вище наведене, оскільки відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 понад строки встановлені законодавством, тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.

В задоволенні решти позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273, 289 ЦПК України, суд,

р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 - 768,40 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий :