ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2016 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 68 675грн.91коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження та судової експертизи в розмірі - 2 305грн. 97коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року по справі №201/13055/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що при розгляді цивільного-правового спору у цій справі з урахуванням вищезазначених обставин та тих Правил дорожнього руху, які порушив кожний з водіїв, необхідно визначити, що на 70 % у дорожньо-транспортній пригоді винен відповідач, а на 30 % позивач.

Але з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2016 року об 13 год. 15 хв. в м.Дніпрі на перехресті Запорізьке шосе і вул. Панікахи трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю наступних транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ-210930», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіля «Hyndai Н1», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 і автомобіля «ВАЗ-2104», д.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3

ОСОБА_2 є власником автомобіля «Hyndai Н1», підтверджено довідкою-рахунком НОМЕР_4 від 15.05.2015р. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 11,12 т. 1).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 13-16 т. 1, а.с. 133-136 т. 2).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_2 також закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення (а.с. 17-20 т. 1, а.с. 137-139 т. 2).

Згідно діючого законодавства, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до полісу №АЕ/7930791 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15 квітня 2016 року, що діяв з 15.04.2016 року до 14.04.2017 року цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ВАЗ-210930, д/н НОМЕР_6 застрахована правова відповідальність транспортного засобу в ПрАТ Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП (а.с. 52 т.2).

19 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ УПСК (страхова компанія ОСОБА_2 .) та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду від 17 липня 2016 року (а.с. 201 т.2).

Згідно з Висновком експертного дослідження автотоварознавця №3913 від 25.07.2016р. по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Hyundai Н-1», д.н. НОМЕР_2 , становить 98 108грн.44коп. (а.с. № 21-29 т. № 1).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 68675,91 грн. майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7930791 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що страхова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ УПСК за договором ОСЦПВВНТЗ №АІ/5204116 від 14.08.2015 року зі строком дії з 15.08.2015 року по 14.08.2016 року, забезпечений ТЗ Hyundai Н-1», д.н. НОМЕР_2 .

Встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП та ОСОБА_2 у ПрАТ УПСК, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП і не звернув уваги не те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду № 14-176цс18 від 04 липня 2018 року, постанові Верховного Суду № 61-32208св18 від 20 березня 2019 року та постанові Верховного Суду № 61-12605св18 від 24 квітня 2019 року.

Крім того, порядок та умови виплати страхового відшкодування регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки

Порядок розрахунку вартості відновлювального ремонту встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пункту 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1472,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1472,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича