Справа №639/7851/19
Провадження №2/639/2210/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Жовтневий районний суду м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що починаючи з 2015 року у мережі Інтернет позивачем було зареєстровано веб-сайт: 775.com.ua. Зазначений веб-сайт було розроблено та зареєстровано з метою здійснення господарської діяльності, як суб`єкта підприємницької діяльності. Водночас, позивачем було розроблено оригінальний логотип 775.com.ua, який дав змогу для значного кола осіб та клієнтам однозначно ідентифікувати і вирізняти його магазини серед інших.

У жовтні 2019 року із мережі інтернет позивач дізнався про реєстрацію 25.09.2019 року спірного свідоцтва на знак № НОМЕР_1 за відповідачем ОСОБА_2 та володіння виключно ним правами на знак для товарів та послуг «775».

При цьому на дату подання відповідачем заявки на знак для товарів і послуг 13.12.2018 року, позивач протягом тривалого часу (починаючи з 2015 року) використовував в Україні позначення (зображення) «775» для інформування широкого кола осіб про свою господарську діяльність, як безпосередньо здійснювану, так і здійснювану на основі взаємодії з іншими суб`єктами підприємницької діяльності, пов`язану із наданням послуг, пов`язаних з комп`ютерною технікою.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що таке використання товарного знаку є незаконним та таким, що порушує права позивача. Більш того, назва «775» дає змогу однозначно ідентифікувати і вирізняти об`єкт від інших та слугує засобом індивідуалізації конкретного найменування магазину, який має конкретне цільове призначення та знаходиться за конкретною адресою.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Статтею 20 ГПК України визначено, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ч. 2 ст. 4 ГПК України)

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 , він звернувся до суду за захистом свого порушеного права у зв`язку з реєстрацією відповідачем знаку для товарів та послуг, який позивач використовує вже досить тривалий час. При цьому, позивач в своїй позовній заяві зазначає, що він використовує спірний знак для товарів та послуг для своєї підприємницької діяльності.

Дійсно, з матеріалів позовної заяви та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що позивач по справі - ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність, яка, зокрема, пов`язана з торгівлею комп`ютерами та комп`ютерним устаткування.

Позивач по справі зазначає, що відповідач 25.09.2019 року зареєстрував своє право на володіння правами на знак для товарів та послуг «775» та використовує його для своєї діяльності, яка також пов`язана з торгівлею комп`ютерами, чим вводить в оману широке коло споживачів.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач по справі - ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність, яка також, зокрема, пов`язана з торгівлею комп`ютерами та комп`ютерним устаткування.

Отже, оскільки судом, при вирішенні питання про відкриття провадження, було встановлено, що позивач та відповідач по справі є суб`єктами господарювання, які здійснюють підприємницьку діяльність, то суд приходить до висновку, що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки саме господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом. (ч. 2 ст. 24 ГПК України)

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг підсудна Господарському суду Харківської області.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг слід відмовити, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд роз`яснює позивачу його право звернутися з вказаною позовною заявою до Господарського суду Харківської області.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 186, 439 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів та послуг відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 08.11.2019 року.

Суддя В.В.Труханович