Справа № 456/4875/18 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2561/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 456/4875/18

Провадження 22-ц/811/2561/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2019 року в складі судді Янів Н.М.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до Верчанської середньої загальноосвітньої школи про визнання незаконним та скасуванням наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 456/4875/18, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 СЗОШ на її користь 1850 грн. понесених нею витрат за надання юридичної допомоги.

Оскаржуваним додатковим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2019 року стягнуто з Верчанської середньої загальноосвітньої школи у користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 350 грн. В задоволені решти вимог відмовлено.

Дане додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вказує, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що представник апелянта адвокат Волоховський О.І. представляв інтереси ОСОБА_1 у судових засіданнях, за що апелянтом сплачено гонорар.

Вказує, що судом не було враховано те, що для складання позовної заяви адвокатом було витрачено значний час, а також він готувався до судового розгляду, вивчаючи судову практику.

Зазначає, що адвокатом систематично надавалася юридична допомога при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 СЗОШ про скасування дисциплінарного стягнення.

Звертає увагу апеляційного суду, що жодним нормативним актом не передбачено розмір гонорару, який має отримати адвокат за виконану ним роботу.

Просить, додаткове рішенняСтрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2019 року змінити, та стягнути з відповідача усі судові витрати, крім 350 грн. ще 1500 грн. за участь адвоката у судових засіданнях та 250 грн. за складання ним заяви про ухвалення додаткового рішення, а всього стягнути 1750 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду є апеляційна скарга на додаткове рішення про стягнення судових витрат, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розглядсправи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2019 року відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що в підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер № 21 від 14.03.2019 р. на ведення адвокатом Волоховським О.І цивільної справи ОСОБА_3 у Стрийському міськрайонному суді, оригінал квитанції до прибутково касового ордеру № 296 від 07.12.2018 р про сплату 350 грн. за написання позовної заяви, оригінал квитанції до прибутково касового ордеру № 12 від 20.02.2019 р. про сплату 1500 грн. за участь адвоката у судових засіданнях, а також додатково подано у судовому засіданні квитанцію до прибутково касового ордеру від 26.04.2019 р. на суму 250 грн.

Суд першої інстанції прийшов до переконання, що вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1850 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 350 грн. оплачених нею адвокату згідно квитанції №296 від 07.12.2018 р. за написання позовної заяви.

Що стосується витрат у сумі 1500 грн. оплачених позивачем за ведення даної справи у суді адвокатом, то вимога про їх стягнення задоволенню не підлягає з огляду на те, що позивачем не надано жодних документів, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість. Зокрема не надано договору про надання правової допомоги адвокатом з умов якого б вбачалась вартість роботи адвоката (погодинна оплата чи фіксований розмір), порядку обчислення, та ціни послуг, також не надано й детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Волоховським О.І., акту приймання передачі наданих послуг та розрахунку таких витрат.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи представник позивача адвокат Волховський О.І. був присутній у судовому засіданні всього один раз, а саме 19.03.2019 р. розгляд справи у якому по суті не відбувся у зв`язку з неявкою представника відповідача. Однак в інших судових засіданнях адвокат позивача участі не приймав.

Також суд прийшов до висновку, що заявлена вимога про стягнення 250 грн згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.04.2019 року за написання адвокатом заяви про винесення додаткового рішення у справі не підлягає до задоволення, оскільки така не відноситься до судових витрат понесених стороною під час розгляду справи про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення д дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду №922/1163/18 від 06 березня 2019 року

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269; у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002).

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення на користь ОСОБА_1 250 грн на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.04.2019 року підстава заява, не підлягають до задоволення, оскільки така подана після винесення рішення 09.04.2019 року та всупереч ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегія суддів прийшла до висновку, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування додаткового рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення Додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді