Провадження № 2/331/1003/2019
Справа № 331/762/19
1 листопада 2019 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю : секретаря Постарнак М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Позов обґрунтовано тим, що про наявність вказаного виконавчого напису позивач дізнався з моменту, коли постанова державного виконавця про звернення стягнення на його заробітну платню надійшла за місцем його роботи - до ЗФ ТОВ « Венбест».
Вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушеннями вимог ст. 88 Закону України « Про нотаріат», пункту 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
По-перше, виконавчий напис вчинено всупереч вимогам ст. 88 Закону України « Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а будь-які письмові угоди про збільшення строку позовної давності, на яких містився би його підпис, відсутній.
По-друге, в порушення вимог пункту 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України він будь-якої вимоги про усунення порушень по кредитному договору від ПАТ « ПУМБ» не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не отримував.
По-третє, як на думку позивача, сума заборгованості, вказана відповідачем, не є безспірною, з огляду на таке.
Так, пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування ( оферта) від 14.06.2013 року не містить розміру грошових коштів, які були зараховані на його ( позивача) рахунок. Крім того, строк користування кредитом, вказаний у пропозиції, становить 36 місяців, тобто з 14.06.2013 року по 14.06.2016 року. Строк дії договору закінчився 14.06.2016 року, у зв`язку з чим відповідач не мав права нараховувати проценти після спливу, визначеного договором, строку кредитування.
Вищевказані три умови в сукупності вказують на наявність підстав для визнання виконавчого напису, що є предметом оскарження, таким, що не підлягає виконанню.
14 лютого 2019 року позивач звернувся до суду із заявами про забезпечення позову ( а.с. 18-19) та витребування доказів ( а.с.20-21)
23 травня 2019 року та 18 липня 2019 року позивач звертався до суду із заявами про відкладення розгляду справи ( а.с.73,112).
Процесуальні дії по справі.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2019 року справу передано на розгляд Подільському районному суду м. Києва по підсудності ( а.с.28-29).
Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції від 19 лютого 2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( а.с. 49-50).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року справу прийнято та відкрито провадження ; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.54-55).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 56797212 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « ПУМБ» заборгованості у сумі 29 232,27 грн. на підставі виконавчого напису № 4935 від 6 червня 2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., до набрання рішення законної сили ( а.с.57-59).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.115-116).
Сторони та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.
Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності ; на позові наполягає та просить його задовольнити ; не заперечує проти проведення заочного розгляду справи ( а.с.132).
Третя особа - приватний нотаріус Хара Н.С. звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, з урахуванням фактичних відносин, з постановленням рішення згідно чинного законодавства ( а.с.81).
Причина неявки представника відповідача та третьої особи - приватного виконавця Вольф Т.Л. суду не відома. Будь-яких заяв , клопотань від них до суду не надходило. Як і не надходило відповідних заяв по суті справи : від відповідача - відзиву, від третьої особи - пояснень.
У відповідності до вимог статей 280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи.
Суд,ознайомившись з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до частин п`ятої, щостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що у червні 2013 року ОСОБА_1 у АТ « Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ « ПУМБ», було заповнено Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування ( оферта) ( а.с.108).
прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14 345,47 грн. ;
прострочена заборгованість за комісією - 0 грн.;
прострочена заборгованість за процентами - 14 594,39 грн.;
строкова заборгованість за сумою кредиту - 0 грн.,
строкова заборгованість за комісією - 0 грн.,
строкова заборгованість за процентами - 292,41 грн. ( а.с.94).
Виконавчий напис № 4935 від 6 червня 2018 року був вчинений на підставі копій таких документів, як прямо зазначено в заяві ПАТ « ПУМБ» від 24.05.2018 року, вих.73 :
оригіналу Кредитного договору;
засвідченої Стягувачем виписки з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;
документів Стягувача та представника Стягувача за довіреністю ( а.с.106).
Постановою приватного виконавця Вольф Т.Л. від 25.07.2018, у відповідності до статей 68,69,70 Закону України « Про виконавче провадження», звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ЗФ ТОВ « Венбест» ( а.с.10).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Саме ця вищевказана Пропозиція була надана приватному нотаріусу банківської установою з метою отримання виконавчого напису.
Між тим, Пропозиція не містить розміру грошових коштів, які були зараховані на рахунок ОСОБА_1 .
З Пропозиції вбачається, що строк користування кредитними коштами становить 36 місяців, тобто з 14.06.2013 року по 14.06.2016 року. Строк дії закінчився 14.06.2016 року, у зв`язку з чим згідно висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12, відповідач не мав права нараховувати проценти після спливу, визначеного договором, строку кредитування.
Також слід зазначити, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив наявність доказів отримання позивачем ( боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що фактично призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій.
В порушення статті 87 Закону України « Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а будь-які письмові угоди про збільшення строку позовної давності, відсутні.
Наведене свідчить про те, що сума заборгованості не є безспірною, що фактично унеможливлювало видачу приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Судові витрати по справі розподіляються у відповідності до вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України.
Керуючись статтями 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 , 281, 282 ЦПК України, статтями 626,629 ЦК України, статтями 1,11 Закону України « Про захист прав споживачів», статтями 87-89 Закону України « Про нотаріат»,Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою № 1172 від 29.06.1999 року,суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити .
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення буде складено 8 листопада 2019 року.
Суддя: Н.Г. Скользнєва