Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 484/3365/16-ц

провадження № 61-26515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Миколаївський обласний центр зайнятості,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року у складі судді Маржиної Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року у складі колегії суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати накази Миколаївського обласного центра зайнятості від 10 жовтня 2016 року № № 457-к, 458-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », № 477-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на посаді директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості з 01 листопада 2016 року; стягнути з Миколаївського обласного центру зайнятості середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2016 року до дня ухвалення рішення у справі та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява з урахуванням подання заяви про уточнення підстав пред`явлення позову мотивована тим, що з 07 березня 2010 року він обіймав посаду директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості, яка з 02 березня 2015 року не належить до категорії посад державних службовців. 01 листопада 2016 року охоронець не допустив його до роботи та надав копію телефонограми, з якої він довідався про своє звільнення з посади 31 жовтня 2016 року та про існування двох наказів від 10 жовтня 2016 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Зазначав, що 31 жовтня 2016 року він знаходився у відрядженні, станом на 07 листопада 2016 року не отримав трудової книжки і копії наказів про звільнення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, оспорювані накази видані не уповноваженою особою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року у складі судді Маржиної Т. В. позов задоволено; визнано незаконними та скасовано накази директора Миколаївського обласного центру зайнятості від 10 жовтня 2016 року № 457-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; від 10 жовтня 2016 року № 458-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »; від 31 жовтня 2016 року № 477-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайського МРЦЗ 31 жовтня 2016 року у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, за п. 3 статті 40 КЗпП України»; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості з 31 жовтня 2016 року; стягнуто з Миколаївського обласного центра зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2016 року до 21 квітня 2017 року у сумі 28 510,57 грн з відрахуванням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів; стягнуто з Миколаївського обласного центра зайнятості на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн; стягнуто з Миколаївського обласного центра зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору 1 653,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що директор Миколаївського обласного центра зайнятості не мав повноважень накладати дисциплінарні стягнення на директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості, за відсутності системності невиконання ОСОБА_1 посадових обов`язків його звільнення є незаконним. Суд відхилив заперечення відповідача щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, мотивуючи це тим, що зазначені обставини не є підставою позову; вирахував із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу виплачену позивачу при звільненні компенсацію за невикористану відпустку. Також суд виходив з того, що у зв`язку з незаконним звільненням у справі є підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки порушення трудової дисципліни, яке могло бути підставою для його звільнення відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України, він мав вчинити після 10 жовтня 2016 року; наказ про звільнення позивача видано неповноважним органом. Відхиляючи доводи Миколаївського обласного центра зайнятості щодо зміни позивачем предмета позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті доповнив підстави позову.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Миколаївський обласний центр зайнятості, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року, відмовити у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, виконання рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року у частині стягнення з Миколаївського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та судових витрат зупинено до закінчення касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, у справі ОСОБА_1 не оспорював підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності, до початку та під час розгляду справи судом першої інстанції позивач змінював предмет позову, просив поновити його на посаді керівника відповідно установи (філії, представництва) державної служби зайнятості, що відрізняється від його первинної вимоги поновлення на посаді директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості. З 02 серпня 2016 року у зв`язку з набранням чинності змін до Положення про державну службу, затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 26 липня 2016 року № 821, призначення та звільнення директорів базових центрів зайнятості здійснюється на підставі наказу директора регіонального центру зайнятості, а не Голови Служби. Позивач неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, крім того, не надав підтвердження наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

Короткий змін відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях, поданих у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року - без змін, мотивуючи це тим, що відповідач перевищив повноваження під час застосування до нього дисциплінарного стягнення як до директора базового центру зайнятості.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 1997 року ОСОБА_1 працював у Первомайському міськрайонному центрі зайнятості, з 09 лютого 2010 року - на посаді директора.

10 жовтня 2016 року наказом директора Миколаївського обласного центру зайнятості № 457-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за неналежний контроль за роботою підлеглих щодо професійного навчання на замовлення працедавця директору Первомайського міськрайонного центру зайнятості оголошено догану.

Цього ж дня наказом директора Миколаївського обласного центру зайнятості № 458-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за неналежну організацію діловодства в Первомайському міськрайонному центрі зайнятості директору Первомайського міськрайонного центру зайнятості оголошено догану.

12 жовтня 2016 року виконуючий обов`язки голови Державної служби зайнятості (Центральний апарат) погодила звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості Миколаївської області.

31 жовтня 2016 року наказом директора Миколаївського обласного центру зайнятості № 477-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 31 жовтня 2016 року звільнено з посади директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причини обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Звільнення працівника відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

За передбаченими пунктом 3 частиною першою статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Перевіряючи законність накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У наказі директора Миколаївського обласного центру зайнятості від 31 жовтня 2016 року № 477-к зазначено, що ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таке формулювання порушення трудової дисципліни є цитуванням пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Конкретного порушення, що стало приводом для розірвання трудового договору у наказі не зазначено, перелічення документів, на підставі яких директор Миколаївського обласного центру зайнятості прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 не визначає характер трудового проступку, час та обставини його вчинення.

Разом з тим, відсутність у наказі про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України вказівки на конкретне порушення свідчить про те, що працедавець не дотримався порядку застосування до працівника дисциплінарного стягнення.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 звільнено без законної підстави, у зв`язку з чим він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, по суті є правильним.

Щодо накладення дисциплінарного стягнення неповноважним органом

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина перша статті 147-1 КЗпП України).

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій статті 147-1 КЗпП України (частина друга статті 147-1 КЗпП України).

Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої на момент виникнення спірних правовідносин регулювалася положенням «Про державну службу зайнятості», затвердженим наказом Міністерства соціальної політики від 20 січня 2015 року № 41 з наступними змінами (далі - Положення).

Частиною третьою розділу V «Базові центри зайнятості» Положення у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що базовий центр зайнятості очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади директором регіонального центру зайнятості за погодженням із Головою Служби та з головою відповідної місцевої державної адміністрації.

У попередній редакції від 20 листопада 2015 року у частині третій розділу V «Базові центри зайнятості» Положення було передбачено, що директора базового центру зайнятості призначає та звільняє з посади Голова Державної служби зайнятості, за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації.

Миколаївський обласний центр зайнятості є регіональним центром зайнятості, а Первомайський міськрайонний центр зайнятості - базовим центром зайнятості.

Таким чином, саме до повноважень директора Миколаївського обласного центру зайнятості належить прийняття рішення про призначення на посаду та звільнення з посади директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості.

До аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2018 року у справі № 484/2701/16-ц (провадження № 61-832св17) за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання незаконним та скасування іншого наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про наявність у органу, який видав наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 , повноважень на прийняття такого рішення є обґрунтованими, у такому разі суди не застосували норму матеріального права, яка підлягала застосуванню та дійшли помилкового висновку, що ОСОБА_1 звільнено з роботи неповноважним органом.

Разом з тим, зазначене не впливає на правильність по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо незаконності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки суди встановили інші підстави вважати, що ОСОБА_1 звільнено з роботи без законної підстави.

Твердження Миколаївського обласного центру зайнятості про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, є безпідставним, оскільки з огляду на статтю 303 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи у судах попередніх інстанцій, апеляційний суд перевіряв законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених ОСОБА_1 у суді першої інстанції, щодо незаконності наказів про накладення дисциплінарних стягнень з підстав порушення порядку застосування таких стягнень.

Щодо зміни предмету позову, то зазначені доводи касаційної скарги були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 лише уточнював позов у частині зазначення установи, щодо якої було розпочато процедуру припинення, у якій просив поновити його на посаді директора.

За відкритими відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Первомайський міськрайонний центр зайнятості з 09 листопада 2016 року до цього часу перебуває в стані припинення.

З огляду на частину першу статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Оскільки позивача звільнено з роботи до початку процедури ліквідації Первомайського міськрайонного центру зайнятості, суди попередніх інстанцій обґрунтовано поновили ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді директора цього міськрайонного центру зайнятості.

Доводи касаційної скарги щодо задоволення позову у частині відшкодування моральної шкоди є неприйнятними, оскільки стосуються дослідження та переоцінки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні, зокрема, його мотивувальної частини.

Суди першої й апеляційної інстанцій, ухваливши по суті правильне судове рішення, неправильно застосували норми матеріального права

За таких обставин, Верховний Суд вважає за необхідне змінити рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Оскільки Верховний Суд змінює ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, але виключно у частині мотивів їх прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. М. Сімоненко

Судді:А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик