Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 306/173/16-ц

провадження № 61-34054св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм Олена Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Раточка О. Ю., ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року в складі судді Василихи Ж. В. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року в складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О. В., Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Раточки О. Ю., ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 12 грудня 2007 року між АКПІБ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 45 000,00 доларів США під 13 % річних з кінцевим терміном повернення 10 грудня 2027 року.

З метою забезпечення виконання вимог за цим договором 12 грудня 2007 року між нею та банком укладений договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 .

17 березня 2014 року у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань за кредитним договором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому зазначає, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було враховано наявності спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, також їй не було вручено під розписку повідомлення про наявну заборгованість.

Враховуючи наведене, позивач просила визнати виконавчий напис, вчинений 17 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В., яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 , належному на праві приватної власності ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що для вчинення виконавчого напису банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, та докази належного направлення й отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, погоджуючись із висновками місцевого суду, також зазначив, що спірне майно на виконання виконавчого напису вже реалізоване на електронних торгах, однак суми, вирученої від продажу цього майна, не вистачило для погашення наявної заборгованості.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо розміру заборгованості, оскільки на час вчинення виконавчого напису в суді перебував спір щодо розміру боргу, в результаті чого нотаріус порушив вимоги частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Окремо звертає увагу на той факт, що в період вчинення виконавчого напису вона як іпотекодавець не могла фізично отримати ніякі документи, оскільки в цей період була учасником Євромайдану і активно підтримувала Революцію Гідності, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на її адресу направлялися письмові повідомлення про усунення порушень.

У серпні 2017 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просило скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно із підпунктами 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Виклад фактичних обставин справи

Судом установлено, що 12 грудня 2007 року між АКПІБ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 02-07/1833-Ф, за яким останній отримав кредит у сумі 45 000,00 доларів США з відсотковою ставкою в розмірі 13 %, строком до 10 грудня 2027 року. Виконання зобов`язань позичальника забезпечено іпотекою, предметом якої є житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до іпотечного договору від 12 грудня 2007 року, укладеного між АКПІБ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ОСОБА_3 (позичальник).

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 177,57 доларів США, 8 773,44 грн - прострочену комісію за управління кредитом, та 1 820,00 грн судових витрат.

Додатковим рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 62 177,57 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 43 130,00 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками 13 817,67 доларів США; штраф за несвоєчасне погашення кредиту 1 084,60 доларів США; штраф за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом 4 145,30 доларів США та 8 773,44 грн прострочена комісія за управління кредиту. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 15 січня 2013 року зазначене рішення суду та додаткове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 62 177,57 доларів США, 8 773,44 грн простроченої комісії за управління кредитом, 1 820,00 грн судових витрат скасовано, виключено з резолютивних частин рішень посилання на солідарне стягнення зазначених коштів з ОСОБА_1

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та TOB «Кредитні ініціативи» були укладені договори відступлення прав вимоги та про передачу прав за договорами забезпечення, за умовами яких первісний кредитор передає останньому свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення.

17 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з протоколом № 142693 проведення електронних торгів від 29 січня 2016 року переможцем торгів став ОСОБА_2

Постановою державного виконавця від 09 лютого 2016 року виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В. про звернення стягнення на предмет іпотеки, повернуто стягувачу та зазначено, що коштів, які надійшли від реалізації спірного майна, недостатньо для задоволення повністю вимог стягувача за кредитним договором.

Нормативно-правове обґрунтування

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Тобто нотаріус та державний виконавець не можуть бути відповідачами у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, чи державного виконавця, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. При цьому нотаріус та державний виконавець можуть залучатися судами як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежних відповідачів, а саме: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О. В. і старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Раточки О. Ю. та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належних відповідачів - ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, після винесення судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор позбавлений права нараховувати проценти, передбачені кредитним договором.

При цьому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат») і суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно визначили коло відповідачів у вказаній справі, з огляду на те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Немм О. В. та старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Раточка О. Ю. не є належними відповідачами у цій категорії справ, оскільки справи за спорами про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, в цьому випадку також й до нового власника спірного майна ОСОБА_2 .

Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи, Верховний Суд відмовляє в позові до неналежних відповідачів, а саме: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О. В. і старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Раточка О. Ю. та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належних відповідачів - ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_2 .

Ухвалюючи оскаржувані рішення суди неправильно застосували до виниклих правовідносин норми матеріального права та дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виходячи з таких міркувань.

Висновки апеляційного суду про те, що ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язання сторін, а тому нарахування процентів до моменту повернення кредиту відповідає положенням статей 1048, 1054 ЦК України, є такими, що зроблені при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися у 2011 році після зміни строку виконання основного зобов`язання внаслідок ухвалення судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи наведене, після ухвалення судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором у стягувача виникло право на захист своїх майнових інтересів шляхом отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Проте позивач, не скориставшись таким правом, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в яку включені проценти, нараховані після зміни строку виконання основного зобов`язання.

Тобто приватним нотаріусом оспорюваний виконавчий напис вчинений за наявності спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року, оскільки вони ухвалені при неправильному застосуванні норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 13 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Виконавчий напис, вчинений 17 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О. В., яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , визнати таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Немм О. В., старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції Раточки О. Ю., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська