П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 листопада 2019 року місто Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання Онопрієнко К.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1
на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Юзькової О.Л.,
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України в особі Київського міського військового комісаріату, Державна служба України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції про встановлення факту, що має юридичне значення,-
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт безпосередньої участі полковника юстиції ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в період з 5 жовтня 2015 року по 9 жовтня 2015 року, з 1 листопада 2015 року по 7 листопада 2015 року, з 1 листопада 2015 року по 28 листопада 2015 року та з 28 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року включно.
В обґрунтування своєї заяви посилався на те, що у період з 27 листопада 2015 року по 28 листопада 2017 року він проходив військову службу у званні полковника юстиції у Головній військовій прокуратурі Генеральної прокуратури України на посадах старшого слідчого та прокурора відділу Управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.
Під час проходження служби він систематично відряджався до районів проведення антитерористичної операції на Сході України з метою виявлення, розкриття та розслідування злочинів, пов`язаних з терористичною діяльністю кримінальних угроповань, діяльністю незаконних збройних формувань проти Збройних сил України та веденням агресивної війни. Згадані повноваження крім іншого передбачали проведення працівниками підрозділу на території Донецької та Луганської областей ряду слідчих (розшукових) та процесуальних дій з метою встановлення та притягнення до передбаченої Законом відповідальності осіб, причетних до вказаних злочинів.
Встановлення факту безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України має юридичне значення, оскільки є вирішальним у визначенні його статусу, як учасника бойових дій, впливає на обсягі його прав та надає можливість доступу до гарантованих державою пільг та компенсацій, відповідного медичного обслуговування.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт безпосередньої участі полковника юстиції ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в період з 5 жовтня 2015 року по 9 жовтня 2015 року, з 1 листопада 2015 року по 7 листопада 2015 року, з 1 листопада 2015 року по 28 листопада 2015 року та з 28 грудня 2015 року по 30 грудня 2015 року включно.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на те, що висновки, зроблені судом під час розгляду справи не досліджені належним чином та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд, відповідно до ст.19 ЦПК України вийшов за межі своєї юрисдикції, відкривши провадження у даній справі, така справа є виключною сферою здійснення адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позиція апелянта щодо непідвідомчості справи цивільному суду є суперечливою та помилковою. Предметом правового регулювання у даному випадку є юридичний факт, який потребує встановлення у судовому порядку та не є похідним від публічно-правового або будь-якого іншого спору та його ознак не містить. Питання встановлення юридичних фактів вирішується в порядку окремого провадження, як частини цивільного судочинства. Справа заявника виникла з цивільних правовідносин, а тому суд першої інстанції належним чином застосував вимоги Закону. Жодних заперечень або зауважень з боку КМВК щодо необхідності заміни неналежної заінтересованої сторони або недотримання заявником порядку звернення до уповноваженого органу з метою вирішення питання про набуття статусу учасника бойових дій не надходило, а тому питання щодо неналежності заінтересованої особи не було предметом розгляду або дослідження в суді першої інстанції, оскільки не ким не оспорювалось.

В судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_1 - Івашковський Р.І. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.
Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Державна служба у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції свого представника в судове засідання не направила, надала суду письмові пояснення, в яких одночасно просила розглядати справу без участі свого представника, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у відсутність представника служби, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з її доведеності та обґрунтованості.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема: про встановлення фактів, що мають юридичне значення - п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.
Приймаючи заяву, суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення юридичного факту - участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. встановлення такого факту є вирішальним у визначенні статусу заявника, як учасника бойових дій, впливає на обсяг його прав та надає можливість доступу до отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав, передбачених для учасників бойових дій Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на час звернення до суду з цією заявою) учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, чинній на час звернення до суду з цією заявою).
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій (далі - Порядок), у пункті 2 якого визначений перелік осіб, яким такий статус може бути наданий.
Відповідно до пункту 2-1 Порядку статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.
Пунктом 4 Порядку визначений перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.
Рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (пункт 5 Порядку). У цьому ж пункті передбачено, що рішення комісії чи міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку.
Наведене свідчить про те, що встановлення факту участі особи в антитерористичній операції є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений спеціальний порядок, який здійснюють уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії).
Насамперед передбачено звернення особи, яка претендує на надання статусу учасника бойових дій, до комісії, а в разі відмови в наданні такого статусу особа має право звертатися до суду для оскарження рішення комісії, в тому числі щодо встановлення факту участі в АТО чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій. Під час вирішення комісією питання про надання особі статусу учасника бойових дій підлягають дослідженню ті самі обставини, на які ОСОБА_1 послався, обґрунтовуючи заяву про встановлення факту його безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.
Розгляд такої заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. При цьому заявник не навів обставин, які б свідчили про неможливість отримання документа, що посвідчує його участь у бойових діях в інший спосіб. Адже в силу положень Порядку та Положення показання певних осіб, визначених ними, входить до переліку документів, які підтверджують участь у бойових діях та надаються до відповідної комісії для підтвердження такої участі.
Зазначення у пункті 14 Положення про те, що рішення суду, в якому встановлений факт участі в бойових діях чи інших подіях, що дають право на визнання особи учасником бойових дій, визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій, не означає, що такий факт може бути встановлений за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вказаний факт суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що має відповідну компетенцію.
Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинне законодавство передбачало позасудову процедуру підтвердження особою її участі в бойових діях з метою отримання статусу учасника бойових дій. Визначено орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для підтвердження участі особи в бойових діях. Перекладання на суд функцій такого органу суперечило б вимогам закону, створило б умови для уникнення встановленої законодавством процедури отримання статусу учасника бойових дій та поставило б у нерівні умови осіб, які отримують такий статус з дотриманням цієї процедури. Проте особа, якій рішенням уповноваженого органу (комісії) відмовлено у визнанні учасником бойових дій, не позбавлена права звернутися до суду з метою оскарження такого рішення, і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження факту участі у бойових діях разом з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.
Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
За таких обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про розгляд цієї справи за правилами цивільного судочинства, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 червня 2019 року скасувати.
Провадження у справі ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України в особі Київського міського військового комісаріату, Державна служба України у справах ветеранів війни і учасників антитерористичної операції про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 8 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: О.Ф.Мазурик

Л.Д. Поливач