РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Рівне

Справа № 559/1722/18

Провадження № 22-ц/4815/1309/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач -Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пащука Тараса Сергійовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року в складі судді Ральця Р.В., проголошене в м. Дубно,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 січня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальнику надано платіжну картку зі встановленим лімітом кредитування у розмірі 6000грн. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, складає між ними договір про надання банківських послуг.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, утворилася заборгованість, яка станом на 20.06.2018року становить 18 436,08 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 2389,34 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 7799,82 грн.; заборгованість по пені у розмірі 6892,82 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) -854,10 грн.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 436,08 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2012 року у розмірі 12 578,50грн., яка складається із тіла кредиту у розмірі 2389,34грн., нарахованих відсотків у сумі 7799,82грн. та пені у сумі 2389,34грн. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між сторонами публічний кредитний договір позичальником належним чином не виконується, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у загальному розмірі 12 578,50грн. Штраф та пеня є подвійною відповідальністю, а тому у стягненні штрафу відмовлено, а розмір пені зменшено до 2389,34грн.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пащук Т.С., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення в частині стягнення процентів та пені скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким банку у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при підписанні анкети-заяви між сторонами не було погоджено істотних умов кредитного договору, зокрема, порядку та розміру сплати процентів за користування коштами та не передбачено сплату позичальником пені та штрафів, у разі неповернення нею отриманих коштів. З покликанням на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц та відсутності підпису відповідачки на Витязі з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витязі з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку вважає позов в частині стягнення процентів, пені та штрафів банком не доведеним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі наявних у справі доказах, яким дана правильна оцінка. Просить її залишити без задоволення, апеляційну скаргу без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

В клопотанні представнику позивача про відкладення розгляду справи відмовити, оскільки розгляд справи ухвалою від 16.09.2019 року призначено без виклику учасників справи, і його зайнятість в іншому процесі не впливає на можливість розгляду справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

13 січня 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач виявила свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, будь-які дані про тип картки, строк її дії, розміри бажаного кредитного ліміту та відсотків за користування кредитними коштами, строку повернення коштів, розміри пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту у підписаній відповідачкою анкеті-заяві відсутні.

До кредитного договору банк додав довідку про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", "Універсальна,30 днів пільгового періоду","Універсальна,55 днів пільгового періоду", «Універсальна контракт», Універсальна голд» та Витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг у Приватбанку.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості кредитним договором, яка станом на 20.06.2018року становить 18 436,08 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 2389,34 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 7799,82 грн.; заборгованість по пені у розмірі 6892,82 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) -854,10 грн.

Відповідачка визнала наявність у неї заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2389,34грн., сторони рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржують, а тому апеляційний суд в цій частині його не переглядає.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не містять підпису позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 13 січня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13 січня 2012 року, посилався Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку як невід`ємні частини спірного договору, однак тип виданої кредитки позичальнику, строк її дії у позовній заяві не вказав.

Також, матеріали справи не містять і підтверджень, що саме ці Умови кредитування розуміла відповідачка, була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послугу Приватбанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.08.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 кредитор дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами є безпідставним.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 позивач не пред`явив.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів та пені, розподілу судових витрат підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, а в частині мотивів відмови у стягненні штрафу -зміні.

Вбачається, що відповідачка є інвалідом 2 групи, а тому звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а тому з позивача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у сумі 2072,11 грн. (1762+(1762х150%)=4405; 2389,34х100:18436,08=12,96%; 4405х12,96%=570,89; 4405-570,89-1762).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.204, 526,599,611,634,1048, 1050 ЦК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пащука Тараса Сергійовича задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року в частині стягнення процентів, пені, судового збору скасувати.

Акціонерному товариству комерційного банку «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та пені за кредитним договором б/н від 13.01.2012 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження м.Київ, вул.Грушевського,1Д, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 2072 (дві тисячі сімдесят два)грн.11коп.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року в частині відмови у стягнені штрафів змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення ухвалено та виготовлено 5.11.2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.