П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року місто Маріуполь

справа № 263/4024/19

провадження № 22-ц/804/2876/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хмаріна Оксана Вікторівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Кияна Д.В. від 11 вересня 2019 року,

в с т а н о в и в:

18 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що батьки позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивач досяг повноліття та з 01 вересня 2016 року навчається у Харківському національному медичному університеті на денній формі навчання до 30 червня 2021 року, за контрактом, за спеціальністю стоматологія. На теперішній час він не має спеціальності, не має можливості самостійно влаштуватися на роботу, стипендію не отримує тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним та має можливість надавати матеріальну допомогу сину на період його навчання.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до закінчення ним навчання або досягнення двадцяти трьох років.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання в розмірі 1/12 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 18 березня 2019 року на період продовження навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Розподілені судові витрати.

07 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хмаріна О.В., подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі ? частки всіх видів доходу (заробітку) щомісячно до закінчення навчання, або до досягнення 23 років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Відповідач є працездатною особою, працює, тож має можливість надавати допомогу на утримання сина, що продовжує навчання. Посилання відповідача на скрутний матеріальний стан не підтверджуються наявними у справі матеріалами. З наданої довідки про заробітну плату ОСОБА_2 вбачається, що з неї не відраховуються аліменти на утриманні інших осіб. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, а визначений судом розмір аліментів дорівнює 439 гривень та не може забезпечити необхідний рівень фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку позивача.

25 жовтня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке є правильним та обгрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача адвокат Хмаріна О.В. підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Хмаріної О.В., відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з

урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,

дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

У постановах Верховного Суд України від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15 і Верховного Суду від 29 січня 2018 року по справі № 622/373/16-ц провадження № 61-1717св18 роз`яснено: статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

В сенсі ст. 200 СК України, беручи до уваги вищенаведені висновки Верховного Суду і Верховного Суду України, визначальним для з`ясування необхідного розміру стягуваних аліментів є умова можливості другого з батьків, з ким дитина не проживає разом, надавати матеріальну допомогу, а не насамперед обсяги потреб дитини-студента (одяг, взуття, навчальні матеріали тощо).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки від 22 лютого 2019 року №78, виданої Харківським національним медичним університетом, ОСОБА_1 навчається на 3 курсі стоматологічного факультету Харківського національного медичного університету на денній формі навчання, за спеціальністю стоматологія, термін навчання 5 років з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2021 року, форма фінансування навчання за контрактом.

Суд також встановив, що відповідач ОСОБА_2 на теперішній час має на утриманні доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якої

ОСОБА_6 у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не працює та також знаходиться на утримання відповідача.

Відповідно до постанови від 16 липня 2013 року відкрите виконавче провадження № 38898015 за виконавчим листом № 2/0519/2990, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 06 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Досліджуючи обставини щодо матеріального становища дитини-студента і платника аліментів, а також інші обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів, суд взяв до уваги відомості про заробітну плату сторін у спорі.

Відповідно до довідки про доходи від 13 вересня 2019 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СОНЯЧНЕ МІСТО ПЛЮС», де працює відповідач ОСОБА_2 , загальна сума його доходу за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2019 року становить 31 639, 06 грн, середньомісячна заробітна плата складає 5 273 грн. 17 коп. (а.с.29).

З долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву роздруківок декларацій про майновий стан матері позивача ОСОБА_8 за 2015-2018 роки вбачається, що її середньомісячна зарплата складає 14 934 грн. (а.с.45).

В розумінні положень ст. 182 СК України підлягають порівнянню відомості про отримуваний дохід платника аліментів і дитини.

За наявними відомостями про дохід платника аліментів присуджена судом першої інстанції 1/12 частка в грошовому виразі складатиме 439 грн.

Рівнооб`ємна частина (1/12) обов`язку матері утримувати свою дитину в силу приписів ч. 1 ст. 199 СК України, становить 1 244 грн.50 коп.

Враховуючи солідарне зобов`язання батьків утримувати свою дитину, що продовжує навчання, сумарно забезпечення дитини-студента становитиме 1 683 грн 50 коп.

За приписами статті 199 СК України суд при визначенні розміру аліментів з одного з батьків бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Тож, суд першої інстанції правильно взяв до уваги зібрані у справі докази що, окреслюють майновий стан відповідача ОСОБА_2 , наявність у нього на утриманні інших дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, розмір його заробітної плати, а також врахував зобов`язання обох батьків утримувати дитину, що продовжує навчання, та визначив обгрунтований розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, доводам сторін та наданим доказам дав належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, недоведеність матеріального становища відповідача апеляційний суд визнає необгрунтованими, оскільки вони не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку, що згідно зі ст. 367 ЦПК України на стадії перегляду справи в апеляційному порядку не передбачено.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ст.375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хмаріна Оксана Вікторівна, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 4 листопада 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Л.М. Кочегарова