Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 613/1234/16-ц

провадження № 61-28667св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

третя особа - Богодухівська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року у складі судді Уварової Ю. В. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним та усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є онукою померлого ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер її батько ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - дідусь ОСОБА_3

30 січня 2016 року вона звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 та дізналася про заповіт, складений 26 лютого 2015 року, відповідно до якого її дід заповів усе належне йому майно в рівних частках її батьку ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Заповіт ОСОБА_3 , складений в частині на ім`я ОСОБА_2 вважає недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 231, частиною першою статті 233 та частиною другою статті 1257 ЦК України, так як він був вчинений проти волі спадкодавця та під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах.

Оскільки ОСОБА_2 , з якою проживав дід, не сповістила родичів про погіршення його стану здоров'я в останні дні життя, не викликала лікаря в день його смерті та не повідомила правоохоронні органи про його смерть, а також перешкоджала ОСОБА_3 скласти новий заповіт, чим сприяла збільшенню своєї частки у спадщині, тому вона має бути усунена від права на спадкування майна ОСОБА_3 .

Позивач просила суд позовні вимоги задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, що заповіт вчинений проти справжньої волі спадкодавця під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідачки від виконання обов`язку з утримання спадкодавця, який через тяжкі хвороби перебував у безпорадному стані, умисно перешкоджала спадкодавцю скласти новий заповіт або умисно позбавила його життя, матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не повно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не врахували її доводи та надані докази та не надали їм належної правової оцінки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, посилаючись на частину першу статті 233 та частину другу статті 1257 ЦК України не вирішили питання щодо нікчемності правочину, недійсність якого встановлена законом. Крім того, суди не застосували до спірних правовідносин положення частини першої статті 1257 ЦК України.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

Богодухівська державна нотаріальна контора подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначила, що оспорюваний заповіт, складений із дотриманням усіх вимог щодо його форми та посвідчення, а тому підстави для визнання його нікчемним та застосування наслідків його недійсності відсутні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Богодухівська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту частково недійсним та усунення від права на спадкування та витребувано з Богодухівського районного суду Харківської області зазначену справу.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду на підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3

26 лютого 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів в рівних частках сину ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є його донька ОСОБА_1

30 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Богодухівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Згідно зі свідоцтвом на право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2016 року, виданого державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Куксою Н. П., ОСОБА_2 отримала спадщину, яка складається з суми грошових вкладів у розмірі 23 510,84грн, що знаходяться на зберіганні у ТВБВ № 10020/0403 філії Харківського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2424цс16.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала, що заповіт вчинений проти справжньої волі спадкодавця, під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Як на підставу своїх вимог посилалась на частину першу статті 231, частину першу статті 233, частину другу статті 1257 ЦК України. Також просила усунути відповідача від права на спадкування у зв`язку з тим, що вона не сповістила родичів про погіршення стану здоров`я в останні дні життя дідуся.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення або зменшення тяжких обставин.

Що стосується вкрай невигідних умов, то слід враховувати, що невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її вчинити цей правочин. Також умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними.

Згідно з частиною першою статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя, суд не бере до уваги, так як факт умисного позбавлення життя або вчинення замаху.

Частиною другою статті 1224 ЦК Українипередбачено, що не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Сам по собі факт наявності у заповідача тяжкої хвороби не є достатнім доказом його фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту.

Колегія суддів перевірила аргументи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язуєсуди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук