Справа № 153/700/19
Провадження № 22-ц/801/2049/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 рокуСправа № 153/700/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Денишенко Т.О. , Медвецького С.К.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ямпільського районного суду від 25.06.2019 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Любинецької-Онілової А.Г., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В с т а н о в и в :

23.05.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 04.08.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було оформлено договір № б/н про оформлення кредиту у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.04.2019 року складала 11756,94 грн., з яких: 1552,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2434,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5283,95 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1450 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 536,04 грн. - штраф (процентна складова). Просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Ямпільського районного суду від 25.06.2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 1552,60 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 253,68 грн. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просило рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення яким позов задовольнити. Зазначило, що позичальник, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що є складовою частиною кредитного договору, погодився з умовами кредитного договору, а тому зобов`язаний був виконувати вимоги зазначених Умов та Правил. Вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2434,35 грн. Щодо відмови у стягненні неустойки та штрафів, то висновок суду про подвійність однакових видів стягнень не відповідає дійсності, оскільки пеня та штрафи нараховуються за різні порушення умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 04.08.2012 відповідач виявив бажання оформити кредитну картку «Універсальна» з тарифним планом «Універсальна»/Gold з кредитним лімітом у 5 000 грн. у зв`язку з чим уклав з позивачем договір б/н про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі вказаного договору, відповідач отримав кредит у сумі 3100 грн. у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. За умовами цього договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування, комісію та пеню у встановлені строки відповідно до умов кредитування, однак, як слідує із розрахунків по договору, не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість станом на 18.04.2019 року у сумі 11756,94 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2434, 35 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 5283,95 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1450 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) - 536,04грн. В свою чергу, позивач покладені на нього зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за його користування, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачеві у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак свої зобов`язання належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості по тілу кредита та відсотках, які підлягали стягненню в розмірі 1552,60 грн. та 253,68 грн. понесених судових витрат. Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення штрафів та пені, суд виходив з того, що пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. У задоволенні іншої частини позовних вимог також відмовлено, оскільки вони заявлені безпідставно.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, що виникла станом на 18.04.2019 року та складала 11756,94 грн., з яких: 1552,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2434,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5283,95 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 1450 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 536,04 грн. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягненні заборгованості за пенею та штрафами, виходячи з наступного.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил банківських послуг від 04.08.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Пред`явивши вимоги про погашення кредиту, позивач просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг відповідач), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, заборгованість за пенею та комісією, і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг із Умов та правил надання банківських послуг. Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг із Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 04.08.2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в наданих банком документах розмірах.

Крім того роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг із Умов на правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановленими ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Окрім того, Постановою Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 встановлено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги в частині невірно стягнутого судом розміру заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту заслуговують на увагу виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2434,35 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2434,35 грн. Вказані заборгованості підтверджуються матеріалами справи та розрахунком, наданим позивачем. Ухвалючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції стягнув з відповідача 1552,60 грн. заборгованості за тілом кредиту, питання про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2434,35 грн. не вирішив.

Враховуючи викладене та те, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 3986,90 грн., з яких 1552,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 2434,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні і з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути заборгованість у розмірі 3986,90 грн., що складається з 1552,60 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 2434,35 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, у звязку з чим з відповідача слід стягнути на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2434,35 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку: (1921 грн. - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 2 881,50 грн. - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 11756,94 грн. - ціна позову Х 2434,35 грн. - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 994,38 грн. і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 червня 2019 року змінити. Замість "1552 гривні 60 копійок" вказати "3986,90 грн.".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» понесені судові витрати в розмірі 994,38 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», .

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) - НОМЕР_1 .

Головуючий суддя: /підпис/ С.Г. Копаничук

Судді: /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом

Суддя : С.Г. Копаничук