Справа № 211/3175/19
Провадження № 2/211/1640/19
РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк» та просить суд скасувати рішення № 44290017 від 27.11.2018 р. державного реєстратора Третяк Тетяни Василівни Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28.11.2018 р. про реєстрацію права власності на будинок загальною площею 235,3 кв.м., житловою площею 121,6 к.в.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» та касувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 44290017 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на зазначене нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначила, що отримала у травні цього року отримала позовну заяву АТ «Укрсоцбанк» про звільнення майна з-під арешту. З наданої до позову інформації вона дізналася, що 27.11.2018 р. державний реєстратор Третяк Т.В. на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєструвала право власності на будинок АДРЕСА_1 , який належить їй, за відповідачем. Так, 09 серпня 2007 року вона уклала іпотечний договір з АТ «Укрсоцбанк», відповідно до якого вона передала банку в іпотеку вказаний будинок в якості виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 . Рішенням суду від 09.08.2007 р. було звернуто стягнення за іпотечним договором на вказаний будинок, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вважає, що реєстрація права власності здійснена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки разом з нею в будинку зареєстровані та проживають двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки реєстрація права власності на користь відповідача є одностороннім договором стосовно нерухомого майна, то для нього встановлено обов`язкову державну реєстрацію, тому АТ «Укрсоцбанк» мало бути отримано попередня згода та дозвіл органів опіки та піклування, проте їх отримано не було. державний реєстратор не мав права порушувати права дітей, які проживають разом з матір`ю, та вчиняти реєстрацію права власності на користь банку без попередньої згоди та дозволу органу опіки та піклування. Крім того, державний реєстратор порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», оскільки не вчиняв нотаріальну дію з предметом іпотеки, тому не мав права здійснювати державну реєстрацію права власності на нього. Повідомлення про порушення основного зобов`язання за кредитним договором від банку не отримували ні вона, ні ОСОБА_2 Вважає, що реєстрація права власності проведена з порушенням норм чинного законодавства, тому просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 11 червня 2019 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 10 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано у державного реєстратора Третяк Тетяни Василівни, завірену належним чином, у паперовій формі, копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44290017 від 28.11.2018 р., прийняте державним реєстратором Третяк Т.В., Чумаківська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області.

В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки,

Відповідач відзиву на позов не подав.

Третя особа письмових пояснень до суду не надала.

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків..

Як встановлено судом, 09 серпня 2017 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 123/07-ІК/019, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати останньому у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55000,00 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків річних та встановленим графіком погашення суми основної заборгованості, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 серпня 2017 року, а ОСОБА_2 , як позичальник, зобов`язувався сплатити кредит та відсотки за користування кредитом (а.с. 12-14 копія договору).

09 серпня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір № 123/07-ІЗ/019, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту № 123/07-ІК/019 від 09 серпня 2007 р., належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-16 копія договору).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року звернуто стягнення на вказаний предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки,встановленої ст.. 41 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. (а.с. 17-19 копія рішення).

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нерухоме майно, яке є предметом іпотеки: житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на праві приватної власності на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки серії та номеру 031-905.463, виданого 02.03.2018 р. АТ «Укрсоцбанк», іпотечного договору № 123/07-ІЗ/019 від 09.08.2007 р. та договору кредиту № 123/07-ІК/019 від 09.08.2007 р. (а.с. 20-21).

На виконання ухвали суду від 02.10.2019 р. сільським головою Чумаківської сільської ради повідомлено, що виконавчий комітет сільради позбавлений можливості надати копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , яке зареєстровано за АТ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44290017 від 28.11.2018 р., так як державним реєстратором було виконано умови ч. 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження". Державний реєстратор відділу державної реєстрації виконавчого комітету Чумаківської сільської ради Третяк Т.В. звільнена з посади державного реєстратора, Відділ державної ресєтрації ліквідовано шляхом припинення його діяльності.

У статті 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права житини на житло.

Указана норма визначає порядок вчинення правочинів щодо майна, яка належить дитині на праві власності.

Згідно з пунктом 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до пункту 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Відповідно до пункту 7 частини п`ятої статті 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

В обґрунтування вимог позивач посилається на положення частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, відповідно до якої батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Таким чином, за змістом вищезазначеного, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування .

У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15 зроблено висновок, що правочин, який вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16, при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Судом встановлено, що при укладенні іпотечного договору від 09.08.2007 р., малолітні дати в будинку зареєстровані не були, їх реєстрація здійснена 09.02.2009 р. (а.с. 7 копія довідки), тобто на момент укладення іпотечного договору № 123/07-ІЗ/019, неповнолітні діти не мали права користування будинком АДРЕСА_1 , тому попереднього дозволу на вчинення цього правочину органом опіки та піклування надано при укладенні договору не було.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про скасування рішення про реєстрацію права власності на спірний будинок за АТ «Укрсоцбанк» , як на підставу своїх вимог, посилалася на відсутність дозволу органу опіки та піклування при вчиненні такої дії державним реєстратором.

Разом з тим, позивачем не доведено, що внаслідок проведення державним реєстратором вказаного запису порушені будь-які права дітей.

Тому встановивши, що відсутність дозволу органу опіки та піклування не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження права неповнолітніх дітей на користування будинком АДРЕСА_1 , суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову (постанова Верховного Суду від 10 липня 2019 року по справі №444/575/14-ц).

Щодо права державного реєстратора Третяк Т.В. здійснювати державну реєстрацію права власності домоволодіння, то в обґрунтування вимог позивач посилається на порушення положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV), оскільки державний реєстратор не здійснювала нотаріальних дій з вказаним нерухомим майном.

Так, відповідно до абзацу п`ятого частини п`ятої статті 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Частина перша статті 19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Державна реєстрація обтяжень, іпотек речових прав проводиться у строк, що не перевищує двох робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом проводиться невідкладно після завершення нотаріальної дії, але не пізніше строків, встановлених абзацами першим і другим цієї частини.

Заява про державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва одночасно з завершенням такої дії обов`язково формується та реєструється нотаріусом, яким вчинено таку дію (частина третя статті 20 Закону № 1952-IV).

Згідно пункту 9 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

При вирішенні заявленої позивачем вимоги суд керується висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 521/18393/16-ц (провадження № 14-661цс18).

Так, можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі Закон № 898-IV).

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За змістом статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

На підставі частини першої статті 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Положеннями частини другої статті 37 Закону №898-IV передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Предметом оскарження у цій справі є дії та рішення державного реєстратора Третяк Т.В. про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У даному спорі також судом встановлено, що статтею 4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення переданого в іпотеку майна у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором.

Як передбачено пунктом 4.5 цього договору звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу іпотеки від свого імені або шляхом організації продажу предмета іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1952-IV у вказаній редакції державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт. Умови оплати праці державного реєстратора визначаються Кабінетом Міністрів України згідно із законодавством.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону № 1952-IV у вказаній редакції державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно із частиною 9 статті 15 Закону № 1952-IV у зазначеній редакції державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Частиною 13 указаної статті передбачено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Частиною першою статті 16 Закону №1952-IV у зазначеній редакціївстановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчиняє таку дію.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

В частині першій статті 19 Закону № 1952-IV зазначено перелік документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав.

Відповідно до частини другої 2 статті 30 Закону № 1952-IV у зазначеній редакції дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

Згідно із пунктом 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», чинного на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

За змістом пункту першого цього Порядку встановлено, що у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяви про державну реєстрацію права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права), що виникають на підставі <…> на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; <…> рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Таким чином, за наслідками аналізу наведених вище положень закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, можна дійти висновку, що нотаріус має право здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в тому разі, якщо це пов`язано з вчиненням ним нотаріальної дії з таким об`єктом нерухомості.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин,та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

За висновками Великої Палати Верховного суду, нотаріус, будучи наділеним повноваженнями державного реєстратора (за винятком тих, які передбачено пунктами 4, 6 частини першої статті 9 Закону №1952-IV), може реалізовувати їх лише разом з вчиненням нотаріальної дії, зокрема при посвідчені ним правочину, внаслідок якого в особи виникає речове право на об`єкт нерухомості (частина 9 статті 15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У такому випадку нотаріус одночасно з вчиненням нотаріальної дії проводить і державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до статті 15 Закону №1952-IVв редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим,ц я норма розповсюджується виключно на нотаріусів та не стосується інших державних реєстраторів, в тому числі й державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.М.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Позивачем заявлено три підстави для скасування рішення державного реєстратора порушення прав дітей з посиланням на положення Закону України «Про охорону дитинства»; порушення державним реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо того, що державний реєстратор не вчиняв нотаріальну дію, а отже не мав права проводити державну реєстрацію права власності та невиконання відповідачем вимог Закону України «Про іпотеку». в тому числі й щодо досудового врегулювання спору та тим, що відповідно до умов договору, відповідач вже скористався своїм правом, звернувши стягнення на предмет іпотеки.

З цих підстав позивачу відмовлено.

Інших доводів на обґрунтування вимог позивачу не зазначено, а оскільки суд розглядає справи виключно в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наведених позивачем підстав..

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні вимог, судовий збір відшкодування не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 611, 629 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд ,-

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2019 року

Суддя Д.М.Ніколенко