КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа №824/69/19

провадження № 2-к/824/41/2019

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді судової палати з розгляду цивільних справ Лапчевської О.Ф., за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,

учасників справи: представник позивача Лозицький О .В.,

представник відповідача Михайлов В.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» - Лазарева А.А. про визнання і приведення у виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації міста Москва від 04 травня 2016 року по справі № 24/2015 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» до публічного акціонерного товариства «Шляхоуправління «Покровське» про стягнення 213 102 210, 08 рублів, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до апеляційного суду з заявою про визнання і приведення у виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації міста Москва від 04 травня 2016 року по справі № 24/2015 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» до публічного акціонерного товариства «Шляхоуправління «Покровське» про стягнення 213 102 210, 08 руб.

В обґрунтування заяви вказував на те, що рішення в добровільному порядку боржником не виконується, а тому просив визнати і привести його у виконання, направивши виконавчий лист до відповідного підрозділу виконавчої служби.

Боржник ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» заперечувало проти визнання і надання дозволу на виконання рішення, вказуючи на порушення, допущені при розгляді справи.

Так, зазначило, що про розгляд справи їх не було належним чином повідомлено, порядок розгляду спору порушено. На підтвердження вказаних обставин, заявником надано копії накладних, графи призначені для заповнення отримувачем в яких не заповнені. Зазначало, що листи кур`єрської служби, на підтвердження вручення документів, не слугують належним підтвердженням про вручення, оскільки зазначені в листах особи як отримувачі, не значаться працівниками ПАТ «Шляхоуправління «Покровське».

Зазначало також і про те, що з копій наданих листів, які були направлені на адресу МКАС від ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» за підписом директора ОСОБА_1 вбачається факсимільне відтворення підпису, який у нього відсутній та яке не було погоджено учасниками угоди.

Вказувало і на те, що місцем реєстрації та знаходження боржника є м. Покровськ Донецької області, яке у зв`язку з проведенням антитерористичної операції оточене блок-постами на в`їздах, а тому нормальне функціонування транспортної інфраструктури та пересилання поштової кореспонденції унеможливлено.

Окрім того, вказувало і на те, що у випадку задоволення заяви та надання дозволу на виконання рішення МКАС, буде порушено публічний порядок. З урахуванням прав, що на підставі законодавства Російської Федерації належать учасникам ТОВ. грошові кошти, перераховані на рахунок ТОВ «Юргінський машзавод» можуть бути отримані через механізм розподілу прибутку та використані особами щодо яких запроваджено санкції а також спрямовані на поповнення державного бюджету Російської Федерації та використані на фінансування збройної агресії проти України.

В судовому засіданні представник заявника підтримав доводи заяви, просив її задовольнити, представник боржника заперечував проти доводів заяви, просив у її задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд доходить висновку про те, що заява представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» - Лазарева А.А. про визнання і приведення рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації міста Москва від 04 травня 2016 року по справі № 24/2015 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації (далі - МКАС при ТПП РФ) м. Москва в складі - голови складу І.Г. Циганенко, арбітрів - К.І. Дев`яткіна, Д.З.Аіткулова 04 травня 2016 року в м. Москва було винесено рішення по справі №24/2015 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» /зараз Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»; 85300, Україна, Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 1а, / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» (652050, Росія, Кемеровська область, м. Юрга, вул. Шосейна, будинок З, ІПН ):

201 191 041,03 рублів - суми основного боргу;

10 059 552,05 рублів - пені;

1 851 617,00 рублів - витрати по оплаті арбітражного збору.

Всього: 213 102 210,08 руб. (Двісті тринадцять мільйонів сто дві тисячі двісті десять) рублів вісім копійок).

Вказане рішення вступило в законну силу з моменту його підписання 04.05.2016 р., підлягає негайному виконанню /т. 1 а.с. 221/ та в добровільному порядку боржником не виконано.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» Арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

У відповідності до ч. 1 ст. 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (ч. 2 ст. 474).

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Крім того, визнання та виконання арбітражних рішень регулюється також Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) (далі -Конвенція), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року, та членами якої є Швейцарія та Сполучене Королівство Велика Британія.

Нью-Йоркська конвенція встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Стаття 4 Конвенції, що для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: a) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Перевіряючи дотримання вище викладених вимог, судом встановлено, що трирічний строк на подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання вказаного рішення дотримано, до заяви стягувачем долучено документи /т. 1 а.с. 5-83/ у відповідності до переліку, визначеного статтею 4 Конвенції, що узгоджуються з положеннями ст. 476 ЦПК України та ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Окрім того, перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено в статті 478 ЦПК України.

Так, статтею 478 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; ґ) або рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, також передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Згідно статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: a) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або c) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Стаття 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» також передбачає, що у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: - одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або - сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або - рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або - склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або - рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: - об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або - визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Досліджуючи обставини, викладені у численних запереченнях представників боржника та документи, надані на їх підтвердження, суд не вбачає їх достатніми для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу і розцінює як намагання уникнути виконання господарського зобов`язання, з огляду на таке.

Заперечуючи проти доводів заяви, ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» вказувало на неналежне сповіщення про призначення арбітра та про арбітражний розгляд, що спростовується матеріалами розгляду справи МКАС /т. 1 а.с. 182-222/

Так, відповідно до листа директора ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» ОСОБА_1, боржник був повідомлений про вибір арбітра у справі та просив надати додатковий строк /т. 1 а.с. 187/, який МКАС було надано /т. 1 а.с. 188/.

В подальшому директор ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» ОСОБА_1 також просив відкласти розгляд справи, призначений на 07.04.2016 р. /т. 1 а.с. 197/

З огляду на переписку, надану суду при розгляді справи МКАС, відсутні підстави стверджувати про неналежність повідомлення сторони боржника про вибір арбітра та арбітражний розгляд справи.

Доводи боржника, які змінюються та доповнюються з кожним судовим засіданням про те, що у зв`язку з проведенням антитерористичної операції та знаходженням блок-постів на в`їздах у м. Покровськ унеможливлено пересилання кореспонденції, копії накладних про пересилання кореспонденції, надані стягувачем, не заповнені, а особи, які розписувались в отриманні кореспонденції МКАС, у ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» не працюють та використання факсиміле ОСОБА_1 , яке непередбачено угодою між сторонами,суд сприймає як спробу уникнути виконання договірних зобов`язань.

Так, питання про експертизу підпису ОСОБА_1 не ставилось, доводи про можливе використання факсиміле взагалі нічим не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях боржника, а в сукупності з перепискою в межах розгляду справи МКАС свідчать про належність повідомлень та безперешкодну доставку кореспонденції, про що також надані довідки кур`єрською службою ТОВ «МБІ Сіті», долучені до справи. /т. 1 а.с. 212, 215, 219/

Не визнає достатнім суд і посилання на порушення публічного порядку. Такі доводи судом відхиляються, оскільки порушення публічного порядку може мати місце тільки у випадках, коли виконання іноземного арбітражного рішення несумісне з основами правопорядку держави, а події, які сталися в Україні, починаючи з лютого - березня 2014 року та визнання Російської Федерації країною-агресором щодо України не вплинуло на приватноправові відносини, що склалися між сторонами господарської угоди та на їх зобов`язання, що виникли на підставі цього контракту. Арбітражне рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту і поширює свою дію тільки на боржника.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом 05.09.2018 р. у справі №761/46285/16-ц.

З огляду на викладене, ПАТ «Шляхоуправління «Покровське» не підтвердило існування визначених статтею 36 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж», статтею 478 ЦПК України та Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року підстав для відмови в задоволенні заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з ч. 1 ст. 479 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Керуючись ст. 479 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» - Лазарева А.А. про визнання і приведення рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації міста Москва від 04 травня 2016 року по справі № 24/2015 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» до публічного акціонерного товариства «Шляхоуправління «Покровське» про стягнення 213 102 210, 08 руб. у виконання, - задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації міста Москва від 04 травня 2016 року по справі № 24/2015 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» до публічного акціонерного товариства «Шляхоуправління «Покровське» про стягнення 213 102 210, 08 руб.

Видати виконавчий лист про стягнення з публічного акціонерного товариства «Шляхоуправління «Покровське» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юргінський машзавод» 201 191 041, 03 рублів - суму основного боргу, 10 059 552, 05 рублів пені; 1 851 617, 00 рублів витрат по оплаті арбітражного збору, а всього 213 102 210, 08 рублів.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2019 року.

Суддя Лапчевська О.Ф.