ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/313/17 Номер провадження 22-ц/814/2191/19Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Абрамова П.С., Бондаревської С.М.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю представника відповідача - Кобрись О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 червня 2019 року (повний текст складено 14 червня 2019 року)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ТОВ «Бурат-Агро», посилаючись на те, що 01.01.2009 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди землі, згідно якого позивач передав відповідачу належну йому земельну ділянку у строкове платне користування.

Зазначає, що, за умовами договору, орендна плата переглядається один раз на три роки, по потребі, у тому числі у разі підвищення цін, тарифів, розміру інфляції, однак, починаючи з 2013 року відповідач на усні прохання позивача про перегляд орендної плати відповів, що не має можливості платити більше. В подальшому ним (позивачем) було направлено орендарю вимогу про збільшення орендної плати до 10% з 01.01.2017 року. Проте, оскільки відповідач на вказану вимогу не відреагував, позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

З урахуванням наведеного прохав припинити шляхом розірвання договір оренди землі від 01.01.2009 року, зареєстрований в Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДЗК 28.02.2012 року за №02109, щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 4,66 га, яка знаходиться на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та належить позивачу на праві приватної власності на підставі Державного акту на земельну ділянку РЗ №652806; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання за необґрунтованістю.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, позивач 24.02.2017 року подав відповідачу вимогу про перегляд розміру орендної плати та внесення змін до договору оренди землі та прохав збільшити її розмір до 10% від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції, проте вказана вимога залишилась без реагування зі сторони відповідача. З урахуванням наведеного, вважав свої позовні вимоги обґрунтованими.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог з посиланням на норми ЗУ «Про оренду землі» та ст.651 ЦК України та на належне виконання ТОВ «Бурат-Агро» протягом 2014-2016 років умов договору зі сплати орендної плати. Також, наголошує на безпідставності зазначення в оскаржуваному рішенні стосовно того, що спірний договір оренди землі не містить чіткого механізму перегляду розміру орендної плати.

Зауважує, що п.13 Договору оренди землі чітко обумовлює таку умову збільшення орендної плати, як збільшення цін, тарифів, в тому числі внаслідок інфляції, відтак, у даних правовідносинах, на його думку, були наявні необхідні фактори для виконання вказаного пункту договору та реального збільшення орендної плати.

Також, наголошує, що неналежне виконання орендарем умов спірного договору тягне за собою його розірвання, оскільки порушує права та законні інтереси орендодавця.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бурат-Агро», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, прохав залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначають, що у договорі оренди земельної ділянки, укладеному між сторонами, встановлено обов`язок орендаря виплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 3%, а з 01.11.2010 року-5% з урахуванням коефіцієнту індексації (п.9 договору); згідно п.36 договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін…

Вказують, що стороною позивача не доведено факт порушення пункту 13 договору (згідно якого розмір орендної плати переглядається один раз на 3 роки по потребі у визначених випадках), яким не передбачено обов`язку відповідача ініціювати зміну розміру орендної плати у разі настання такої підстави, як підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції, за період з 01.01.2009 року по 24.02.2017 року та в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б підтверджували істотність порушення відповідачем умов договору.

Наголошують на тому, що єдиною підставою звернення до суду є той факт, що орендодавця не влаштовував розмір орендної плати і тому належним способом захисту було б визначення розміру орендної плати в судовому порядку, а не припинення дії договору, сама ж по собі незгода відповідача з пропозицією позивача щодо збільшення розміру орендної плати не є порушенням умов договору оренди, та, відповідно, не може бути підставою для його розірвання з ініціативи орендодавця..

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін з підстав, наведених у відзиві.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №052806, виданого 10.04.2002 року на підставі розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 22.03.2002 року №120, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,66 га, розташована на території Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.15).

01.01.2009 року між сторонами було укладено договір оренди землі щодо вищевказаної земельної ділянки та за актом прийому-передачі від 01.01.2009 року передано її в оренду відповідачу (а.с.9-14).

Згідно п.8 договору, його укладено строком на 15 років.

Пунктом 9 вказаного договору встановлено обов`язок орендаря виплачувати орендодавцю орендну плату у розмірі 3%, а з 01.11.2010 року 5% від грошової оцінки землі з врахуванням коефіцієнту індексації у будь-якій формі (грошовій, натуральній, відробітковій) за згодою сторін.

Термін виплати орендної плати обумовлений у п.11 договору - протягом року, але не пізніше 31 грудня.

Згідно п.п.13, 36 договору розмір орендної плати переглядається один раз на 3 роки по потребі у разі:

-зміни умов господарювання, передбачених договором;

-зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції;

-погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 36 вказаного договору визначено, що зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Відповідно до п.38 договору припинення дії договору шляхом його розірвання відповідно до п.38 здійснюється за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що, протягом 2014-2016 років відповідач виконував обов`язки за договором з виплати орендної плати у передбаченому договором розмірі, що підтверджується виписками з рахунку ОСОБА_1 (а.с.38-45).

24.02.2017 року позивачем направлено відповідачу вимогу про перегляд розміру орендної плати та внесення змін у договір оренди землі, до якої долучено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2009 року, у яких заявлено вимоги про встановлення з 01.01.2017 року розміру орендної плати за землю - 10% від грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнтів індексації (а.с.16-17).

Такий розмір орендної плати позивач обґрунтовує зростанням індексу споживчих цін та комунальних тарифів, зокрема, на газ та електроенергію, а також посилається на лист Управління агропромислового комплексу Решетилівської РДА Полтавської області, згідно якого ТОВ «Дукла», ПП ім. Калашника, ТОВ СП «Нібулон», ВП ім. Суворова, СФГ Серьогін, ФГ «Оленка-2005»у 2016 році прийняли рішення про збільшення орендної плати до 10% та практично повністю провели її виплату (а.с.19-22).

Із наданої відповідачем позивачу відповіді на вимогу про перегляд розміру орендної плати, проекту додаткової угоди до договорів оренди землі та поштових документів вбачається, що відповідачем розглянуті вимоги позивача від 24.02.2017 року та підготовлено проект додаткової угоди від 01.03.2017 року до договору оренди від 01.01.2009 року з пропозицією продовжити термін дії цього договору до 31.12.2027 року з підвищенням орендної плати до розміру 8% від грошової оцінки землі, і 18.04.2017 року ця пропозиція була направлена позивачеві (а.с.46-49).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із відсутності прямо визначених договором або законом підстав для одностороннього розірвання договору оренди за ініціативи орендодавця у разі порушення п.13 договору, при цьому сам факт порушення вказаного пункту договору стороною позивача також не доведено, а тому у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст.ст.116, 125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди земельної ділянки та встановивши його умови на власний розсуд, склали і підписали договір, надавши свою згоду встановленої форми та затвердивши її власними підписами.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що умовами п.13 договору оренди землі сторони при його укладенні обумовили та досягли згоди, що розмір орендної плати переглядається один раз на три роки, по потребі, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; у інших випадках, передбачених законом.

Нормами ЦК України (глава 53) передбачено умови для укладення, зміни чи розірвання договорів.

Відтак, свої позовні вимоги позивач обґрунтовував істотністю порушення іншою стороною умов договору, зокрема - тривалий час не переглядався розмір орендної плати. При цьому, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б стверджували про істотність порушення відповідачем умов договору.

Установлено, що протягом 2014-2016 років відповідач виконував обов`язки за договором з виплати орендної плати у передбаченому договором розмірі, що підтверджується виписками з рахунку позивача та ним не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про перегляд розміру орендної плати була заявлена ОСОБА_1 24 лютого 2017 року, де він запропонував розмір орендної плати 10% , а до суду з даним позовом він звернувся 10 квітня 2017 року.

У свою чергу, відповідач у справі запропонував свій варіант врегулювання спору, запропонувавши розмір орендної плати 8% .

Відтак, на час звернення до суду, сторони за взаємною згодою спір не врегулювали. А тому настали правові наслідки, передбачені п.36 Договору оренди землі, а саме - зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розвязується в судовому порядку.

Тобто, сторони обумовили правові насідки недосягнення згоди щодо змін умов договору - врегулювання спору в судовому порядку.

Загальними нормами цивільного законодавства визначено принцип добросовісної поведінки сторін договору на будь-якій його стадії, що включає в себе у т.ч. і належне виконання ними умов договору.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що належним способом захисту в даних правовідносинах було б визначення розміру орендної плати в судовому порядку, а не припинення дії договору.

З урахуванням наведеного, оскільки стороною позивача, на підставі належних та допустимих доказів, не доведено факт порушення відповідачем пункту 13 договору за період з 01.01.2009 року по 24.02.2017 року, недосягнення згоди щодо збільшення розміру орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди землі, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування законного рішення місцевого суду, оскільки позов правомірно відхилено за його необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що умови укладеного між сторонами договору передбачали можливість зміни розміру орендної плати, за наявності на те визначених договором підстав, які на думку апелянта настали, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки недосягнення сторонами договору згоди щодо зміни розміру орендної плати за умовами спірного правочину не може бути підставою для його розірвання, а підлягає вирішенню в судовому порядку.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що неналежне виконання орендарем умов спірного договору тягне за собою його розірвання, оскільки порушує права та законні інтереси орендодавця, також є необґрунтованим, оскільки такого порушення матеріалами справи не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 червня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська