ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
Справа № 640/5682/18
Провадження № 22-ц/818/5120/19
05 листопада 2019 року
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікова А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи

позивач ОСОБА_1 ,
відповідачі Міністерство оборони України, Управління СБУ в Харківській області, військова частина НОМЕР_1 , Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2019 року (суддя Бородіна Н.М.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Управління СБУ в Харківській області, військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування шкоди, -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до відповідачів - Міністерства оборони України, Управління СБУ в Харківській області, військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про стягнення в солідарному порядку матеріальної шкоди в розмірі 468775 грн. та моральної шкоди в розмірі 300000 грн.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . 23.03.2017 року на території 65-го ракетно- артилерійського арсеналу боєприпасів (військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України) почалась пожежа, яка призвела до детонування частини боєприпасів та подальших вибухів боєприпасів. Зазначена подія відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 24.03.2004 року № 368 класифікована як надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня. Відповідно до акту обстеження від 04.04.2017 року зафіксовані пошкодження будинку та гаражу. Згідно локального кошторису на будівельні роботи та зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва на відновлення покрівлі будинку та вікон потрібно 380 266 грн., вартість знищеного холодильника 2500 грн, вартість пральної машини - 3045 грн., вартість знищеного телевізора 296 грн., інші ушкодження будинку, гаражу літньої кухні, огорожі позивач оцінив в 80000 грн., а загальну суму збитків в 468775 грн. Крім того, позивач зазначив, що йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 300000 грн. та просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 , УСБУ в Харківській області та Міністерства оборони України по 100 000 грн. з кожного.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідачі - військова частина НОМЕР_1 , УСБУ в Харківській області, Міністерство оборони України у поданих відзивах та у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 278 480 грн. 76 коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення змінити. Стягнути солідарно з Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 278 480, 76 гривень. Стягнути з Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 на його користь по 100 000 моральної шкоди.
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, на ті самі обставини, що і при подачі позову.
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що на даний час не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог керівних документів та виникненням пожежі.
Не погодившись з вказаним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що військова частина не є належним відповідачем у даній справі та не повинна відшкодовувати заявлену шкоду. Крім того, вплив непереборної сили, яку не можливо було відвернути посадовими особами частини і яка стала причиною виникнення пожежі та спричинила подальше детонування боєприпасів, є обставиною, що звільняє від відповідальності Військову частину НОМЕР_1 .
Правом на надання відзиву позивач ОСОБА_1 не скористався.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 23.03.2017 року на армійських складах військової частини НОМЕР_1 , що розташована в м. Балаклія Харківської області, сталася пожежа, яка спричинила вибухи артилерійських і ракетних снарядів. Визнанням цього факту є розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року № 209-р «Про виділення коштів для проведення заходів з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, що склалася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Балаклія Харківської області».

Внаслідок даної надзвичайної ситуації, було пошкоджено майно позивача.

Позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на майно ( а.с.11-17).
Актом, складеним 04.04.2017 року депутатом Балаклійської міської ради Лебидь А.П. в присутності двох свідків підтверджується, що в ході обстеження будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , після надзвичайних подій 23.03.2017 року, було зроблено обстеження яким встановлено, що в будинку зламані 9 вікон, вхідні двері, міжкімнатні двері 7 штук. На стелі потріскались усі шви між плитами, піднявся ламінат на полу 45 м2, поламались всі жалюзі 10 шт., порвались штори, в залі порвані шпалери. В літній кухні зламані вхідні двері і вікно 1 шт., поламало шифер на даху 30 листів. В будинку треба робити капітальний ремонт даху тому, що зламані всі балки, на яких кріпиться дах. В гаражі розбито вікна. Навколо всього помешкання зламаний весь забор 150 метрів. В будинку розбився телевізор 1 шт., холодильник 1 шт., розбита пральна машина 1 шт.
Згідно технічного висновку ФОП ОСОБА_4 щодо визначення стану основних будівельних конструкцій житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , основні несучі кроквяні конструкції мансардного поверху мають критичні деформації, технічний стан вказаних конструкцій в цілому визначається як аварійний. Причиною деформацій у основних несучих конструкціях житлового будинку, що обстежується, є дія ударно-вибухової хвилі та пряме влучення у будинок осколків та металевих частин від артилерійських снарядів через настання надзвичайної ситуації у в/ч НОМЕР_1 . За результатами обстеження технічного стану основних будівельних конструкцій господарської будівлі літньої кухні із погребом за адресою АДРЕСА_1 можна зробити висновок, що частина основних будівельних несучих конструкцій зовнішніх стін мають критичні деформації, технічний стан вказаних конструкцій в цілому визначається як аварійний. Причиною деформації у основних несучих конструкціях літньої кухні із погребом, що обстежується є дія ударно-вибухової хвилі та пряме влучення у господарську будівлю осколків та металевих частин від артилерійських снарядів через настання надзвичайної ситуації у в/ч НОМЕР_1 . За результатами обстеження технічного стану основних будівельних конструкцій гаражу за адресою АДРЕСА_1 можна зробити висновок, що основні будівельні несучі конструкції будівлі не мають критичних деформацій, технічний стан вказаних конструкцій в цілому визначається як задовільний. Внаслідок наявних дефектів і пошкоджень у покритті покрівлі, технічний стан вказаних конструкцій в цілому також визначається як задовільний, що межує із непридатним до нормальної експлуатації. Причиною деформації у покритті покрівлі гаражу, що обстежується, є дія ударно-вибухової хвилі через настання надзвичайної ситуації у в/ч НОМЕР_1 , яка спричинила обвал та падіння на покрівлю гаражу елементів покриття житлового будинку.
За результатами обстеження технічного стану основних будівельних конструкцій господарської будівлі сараю за адресою АДРЕСА_1 можна зробити висновок, що частина основних будівельних несучих конструкцій зовнішніх стін мають критичні деформації, технічний стан вказаних конструкцій в цілому визначається як непридатний до нормальної експлуатації. Причиною деформації у основних несучих конструкціях сараю, що обстежується є дія ударно-вибухової хвилі через настання надзвичайної ситуації у в/ч НОМЕР_1 .
За результатами обстеження технічного стану основних будівельних конструкцій господарської будівлі убиральні за адресою АДРЕСА_1 можна зробити висновок, що основні будівельні несучі конструкції не мають критичних деформацій, технічний стан вказаних конструкцій в цілому визначається як задоволений, окрім фрагменту зовнішньої стіни із утворенням тріщин на дверними прорізами, технічний стан якого визнаний непридатним до нормальної експлуатації. Причиною деформації у основних несучих конструкціях споруди, що обстежується, є дія ударно-вибухової хвилі через настання надзвичайної ситуації у в/ч НОМЕР_1 (технічний висновок а.с.94- 182).
Згідно висновку про оцінку майна №SM-635-05-18, який складено оцінювачем ОСОБА_5 , вартість збитків склала 331996 грн.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Таким чином, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , що остання є неналежним відповідачем по справі на увагу не заслуговують.

Заперечуючи проти позову Військова частина зазначає щодо обставин непереборної сили, що є підставою для звільнення від відповідальності.

Отже, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її·заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність заподіяної шкоди та її розмір.

Непереборна сила - це надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву.

Непереборна сила є об`єктивним явищем, тобто подією, яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому ця подія, як правило, має стосовно діяльності суб`єкта зовнішній характер втручання.

Між тим, доказів, що пожежа виникла внаслідок зовнішніх факторів, які не могли бути відвернуті незважаючи на вжиття всіх необхідних запобіжних заходів - не надано.

Згідно ст. 1 Кодексу цивільного захисту України надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Отже, закон не пов`язує обов`язковість виникнення надзвичайної ситуації з обставинами непреборної сили.

За ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Військова частина НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) є самостійною юридичною особою, зареєстрована у встановленому законом порядку.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 липня 2017 року № 3004 боєприпаси, які зберігалися на території військової частини НОМЕР_1 знаходились на відповідальному зберіганні військової частини НОМЕР_1 та були закріпленні за нею на праві оперативного управління. Тобто, відповідальною особою є саме військова частина.

Оскільки, володільцем джерела підвищеної небезпеки є військова частина, а не Міністерство оборони України, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для стягнення коштів з Міністерства оборони України.

Розмір матеріальних збитків, встановлених у звіті про оцінку майна та технічному висновку у розмірі 278 480,76 грн. підлягає відшкодуванню.

Посилання представника військової частини НОМЕР_1 щодо нечіткості висновків, зазначених експертом у технічному висновку та неврахування експертом попереднього стану будівель до їх пошкодження судовою колегією не приймаються.

Відповідно до ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Нових доказів, висновків експертиз, тощо які б спростували технічний висновок ФОП ОСОБА_4 та висновок про оцінку майна №SM-635-05-18, який складено оцінювачем ОСОБА_5 відповідачами не надано.

Згідно ст. 543, 1190 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України).

Таким чином, солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо вказаних в законі чи договорі та умовою такої відповідальності є наявність спільних дій.

Отже, підстави для солідарного стягнення коштів з Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи зазначених органів під час здійснення ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи характер подій, виниклих у військовій частині, які є суспільно небезпечними, вимог справедливості та розумності, обставин по справі, суд першої інстанції правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що моральна та майнова шкода у визначеному судом розмірі, а також судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок військової частини НОМЕР_1 .

Апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду міста Харкова від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанов складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко