Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Солонської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої в інтересах ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що їй, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на підставі договору міни від 05.07.1994 року, на праві сумісній власності, належить квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 . У зазначеній квартирі зареєстрована вона та онука - ОСОБА_3 , 2013 року народження. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13.05.2019 року її донька ОСОБА_2 була визнана такою, що втратила право користування житлом. Реєстрація онуки - ОСОБА_4 ОСОБА_5 , 2013 року народження, перешкоджає в отриманні субсидії та ставить позивачку у скрутне матеріальне становище по сплаті комунальних послуг. На підставі викладеного просила визнати неповнолітню ОСОБА_3 , 2013 року народження такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

В матеріалах справи маються заяви від ОСОБА_2 та Діно Де ОСОБА_6 , які є батьками неповнолітньої ОСОБА_7 , в яких вони позовні вимоги визнають.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 05.07.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г. за реєстраційним №2400-1, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , на праві сумісній власності, належить квартира АДРЕСА_1 , що також підтверджується реєстраційним посвідченням Маріупольського Бюро технічної інвентаризації від 08.07.1994 року.

Як вбачається з копії інформаційної довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №20-147-0153 від 01.07.2019 року та копії повідомлення комітету самоорганізації населення «Азов`є» №28 від 07.08.2019 року, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Луна Єріка ОСОБА_8 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте у квартирі АДРЕСА_1 неповнолітня дитина не проживає з моменту народження, а саме з 2013 року, що підтверджується повідомлення комітету самоорганізації населення «Азов`є» №28 від 07.08.2019 року.

Відповідно до свідоцтва про народження Уряду ОСОБА_9 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 63843, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 , в якому вказані батьки: ОСОБА_2 та Діно Де ОСОБА_6 .

Разом з тим, Діно Де ОСОБА_6 , батько неповнолітньої дитини, своєю заявою, яка посвідчена 16.07.2019 року у м. Джохор-Бару, Джохор посадовою особою, уповноваженою здійснювати нотаріальні дії, ОСОБА_10 , перекладена з малайської та англійської мов перекладачем ОСОБА_11 та засвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Геращенко М.В. від 29.07.2019 року, підтверджує, що дійсно його донька, Луна ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 , народилася у ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та мешкає з батьками у ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з народження по теперішній час.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивачки, та підтвердили, що відповідачку по справі - ОСОБА_2 , та її неповнолітню дитину - ОСОБА_7 не бачили, так у квартирі АДРЕСА_1 , остання з 2008 року не мешкає, її особисті речі та речі дитини у квартирі відсутні.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 21.10.2019 року відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_17 Єрікою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.01.2016 року по теперішній час не виявлено.

Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п.1 ст.18 Конвенції ООН).

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтями 150, 155 СК України передбачено, що, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Згідно із ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

У відповідності до ст.29 ЦК України місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_7 , 2013 року народження, є місце проживання її батьків, а саме Республіка ОСОБА_14 , громадянкою якої вона є. Її батьки в спірній квартирі не мешкають.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже відповідачка та її дитина - ОСОБА_7 є членами родини позивачки, але у квартирі не проживають, її особисті речі та речі дитини в ній відсутні, внаслідок чого суд вважає, що ОСОБА_8 ОСОБА_18 підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 77, 81, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , діючої в інтересах ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко