Постанова

Іменем України

24 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 766/8579/16-ц

провадження № 61-33777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2017 року у складі судді Ігнатенко О. Й. та рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кутурланової О.В., Майданіка В. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що в період 2008-2016 років для погашення ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, укладеним 21 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , позивачем щомісячно надавалися відповідачам у безвідсоткову позику грошові кошти на загальну суму 1211343,42 грн, що підтверджується договорами позики між ним та ОСОБА_2 , укладеними у простій письмовій формі, а також відповідними розписками. Після спливу визначеного договорами строку відповідачі грошові кошти не повернули.

Просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики по 605671,71 грн з кожного.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту реального отримання ОСОБА_2 коштів за договорами позики та направлення їх на погашення кредитних зобов`язань та факту згоди дружини на отримання чоловіком коштів у борг.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , діючої в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1211343,42 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 визнав існування боргових зобов`язань перед своїм батьком ОСОБА_1 на зазначену у позові суму, договори позики укладені у належній письмовій формі та посвідчені власноручними підписами позичальника та позикодавця, отримання відповідачем ОСОБА_2 коштів за цими договорами підтверджується долученими до них розписками, складеними власноручно ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив, що він дійсно мав грошові кошти, які передав відповідачам за договором позики та спрямування цих коштів саме на погашення заборгованості за кредитним договором. Положення статті 65 СК України щодо обов`язкової згоди іншого з подружжя на укладення одним із подружжя договорів стосуються розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики, оскільки договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. У відповідачів були відсутні кошти для погашення кредиту за договором від 21 квітня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 Позика була надана позивачем з метою погашення кредиту по договору від 21 квітня 2008 року в інтересах сім`ї ОСОБА_2

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3

Аргументи інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, яка підписана представником Хащініною Г. О. У запереченні просить касаційну скаргу відхилити, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

У листопаді 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» подали заперечення на касаційну скаргу, у якому просять касаційну скаргу відхилити, рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року скасувати, рішення Херсонського міського суду від 09 березня 2017 року залишити в силі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу № 766/8579/16-ц з суду першої інстанції.

У жовтні 2017 року цивільна справа № 766/8579/16-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року цивільна справа № 766/8579/16-ц надійшла до Верховного Суду.

05 червня 2019 року цивільна справа передана судді-доповідачу Дундар І. О.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що позивачем та ОСОБА_2 були складені договори позики та розписки про передачу позивачем та отримання відповідачем грошових коштів: від 12 травня 2008 року в сумі 4343 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 860 дол. США ; від 20 червня 2008 року в сумі 4 852,50 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 1 000 дол. США ; від 21 липня 2008 року в сумі 4840 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 1 000 дол. США; від 14 серпня 2008 року в сумі 2 315,43 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 478 дол. США ; від 08 вересня 2008 року в сумі 2 299,28 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 474 дол. США; від 08 жовтня 2008 року в сумі 4 401,90 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 900 дол. США; від 12 листопада 2008 року в сумі 5 082,71 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 880 дол. США; від 12 січня 2009 року в сумі 5 934,90 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило

817 дол. США ; від 04 лютого 2009 року в сумі 6 344,80 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 824 дол. США; від 02 березня 2009 року в сумі 6006,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 780 дол. США; від 31 березня 2009 року в сумі 6 500 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 770 дол. США ; від 05 травня 2009 року в сумі 6 160 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 800 дол. США ; від 03 червня 2009 року в сумі 6 127,26 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 805 дол. США; від 03 липня 2009 року в сумі 5 881,57 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 770 дол. США; від 12 серпня 2009 року в сумі 6 300 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 816 дол. США; від 04 вересня 2009 року в сумі 6 544 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 820 дол. США; від 09 жовтня 2009 року в сумі 6 200 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 774 дол. США; від 11 листопада 2009 року в сумі 6 450 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 799 дол. США; від 11 грудня 2009 року в сумі 6 100 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 764 дол. США; від 14 січня 2010 року в сумі 6 267,14 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 783 дол. США; від 11 лютого 2010 року в сумі 6 284,10 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 784 дол. США; від 10 березня 2010 року в сумі 5 876,22 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 736 дол. США; від 14 квітня 2010 року, позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6 111,18 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 771 дол. США; від 14 травня 2010 року в сумі 5 984,05 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 755 дол. США; від 16 червня 2010 рок в сумі 6 046,05 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 764 дол. США; від 19 липня 2010 року в сумі 5 909,05 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 748 дол. США; від 19 серпня 2010 року в сумі 5 972,73 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 757 дол. США ; від 20 вересня 2010 року в сумі 5 971,08 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 754 дол. США; від 19 жовтня 2010 року в сумі 5 838,76 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 738 дол. США; від 18 листопада 2010 року в сумі 5 921,52 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 746 дол. США; від 18 січня 2011 року в сумі 5 870,99 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 739 дол. США; від 22 лютого 2011 року в сумі 5 835,97 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 735 дол. США; від 22 березня 2011 року в сумі 5 531,60 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 696 дол. США; від 20 квітня 2011 року в сумі 5 798,81 грн., що за курсом НБУ на дату

укладення договору становило 728 дол. США; від 20 травня 2011 року в сумі 5 680,69 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 712 дол. США; від 22 червня 2011 року в сумі 5 740,78 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 720 дол. США; від 20 липня 2011 року в сумі 5 619,63 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 705 дол. США; від 22 серпня 2011 року в сумі 5 683,68 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 713 дол. США; від 21 листопада 2011 року в сумі 5 605,12 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 702 дол. США; від 22 грудня 2011 року в сумі 5 800 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 726 дол. США; від 20 січня 2012 року в сумі 5 598,28 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 701 дол. США; від 23 лютого 2012 року в сумі 5 600 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 701 дол. США; від 26 березня 2012 року грошові кошти в сумі 5 000 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 626 дол. США; від 22 травня 2012 року в сумі 5 500 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 688 дол. США; від 21 червня 2012 року в сумі 5 418,92 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 678 дол. США; від 18 липня 2012 року в сум 5 395,28 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 675 дол. США; від 20 серпня 2012 року в сумі 5 411,26 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 677 дол. США; від 06 вересня 2012 року в сумі 4 643,93 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 581 дол. США; від 17 жовтня 2012 року в сумі 5 283,37 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 661 дол. США; від 14 листопада 2012 року в сумі 5 331,37 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 667 дол. США; від 19 грудня 2012 року в сумі 5 427,25 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 679 дол. США; від 16 січня 2013 року в сумі 4 795,80 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 600 дол. США; від 19 листопада 2013 року в сумі 4 867,74 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 609 дол. США; від 18 грудня 2013 року в сумі 4 803,79 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 601 дол. США; від 17 січня 2014 року в сумі 4 827,77 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 604 дол. США ; від 13 лютого 2014 року в сумі 5 130,42 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 600 дол. США; від 12 березня 2014 року в сумі 5 346,06 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 575 дол. США; від 17 квітня 2014 року в сумі 6 649,98 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 591 дол. США; від 19 травня 2014 року в сумі 6 841,52 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 582 дол. США; від 19 червня 2014 року в сумі 6 930,97 грн.,

що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 586 дол. США; від 16 липня 2014 року в сумі 6 731,63 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 575 дол. США; від 04 грудня 2014 року в сумі 2 500 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 163 дол. США; від 10 грудня 2014 року в сумі 1 642,93 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 105 дол. США ; від 11 грудня 2014 року в сумі 4 950 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 315 дол. США ; від 28 січня 2015 року в сумі 9 200 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 580 дол. США; від 19 березня 2015 року в сумі 10 955,20 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 470 дол. США; від 29 травня 2015 року в сумі 5 670,60 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 269 дол. США; від 09 вересня 2015 року в сумі 8 500 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 379 дол. США; від 16 вересня 2015 року в сумі 4 400 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 200 дол. США; від 30 вересня 2015 року в сумі 12 200 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 566 дол. США; від 02 грудня 2015 року в сумі 6 239,58 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 261 дол. США; від 05 лютогог016 року в сумі 12 946,34 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 500 дол. США; від 25 березня 2016 року в сумі 13 196,44 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 502 дол. США ; від 02 червня 2016 року в сумі 12 548,80 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 500 дол. США.

Строком повернення грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним з укладених протягом 2008-2016 років договорів визначили 21 квітня 2016 року.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка

позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом факту укладення договору та факту передачі грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, що видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, умови договору, а також отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У статті 204 Цивільного кодексу України передбачена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд апеляційної інстанції, встановивши факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів за договорами позики, дійшов обґрунтованого висновку, про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у суму 1211343,42 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 Сімейного кодексу України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї.

Така правова позиція узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 (провадження № 61-6203сав19) та у справі № 638/20102/16-ц (провадження № 61-45365св18)

Оскільки судами не встановлено, що грошові кошти були використані в інтересах сім`ї, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення грошових коштів з ОСОБА_3

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень,оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Рішення суду першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 відповідають вимогам закону, підстави для їх скасування відсутні. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат