Справа № 541/1275/19
Номер провадження 2/541/789/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 жовтня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням

установив:

14 червня 2019 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не є співвласниками вказаного будинковолодіння та не проживають в ньому з 2008 року.

На даний час наявність реєстрації відповідачів в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 08.10.2019 року суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . Його право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1070 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9, 10).

Згідно акту складеного головою вуличного комітету 12 червня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстровані, однак з 2008 року не проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно листа Миргородського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області Микільченко Тетяна Юріївна зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 01.06.2019 року і змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.32).

Показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджено факт відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання протягом останніх десяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є членом сім`ї власника будинку, а були зареєстровані у будинку за згодою попереднього власника будинку ОСОБА_9 , що підтверджується копією домової книги, в якій зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані по АДРЕСА_1 з 10 вересня 2008 року (а.с.12-14).

Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.

Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі внаслідок припинення права власності на будинок колишнього власника ОСОБА_9 після продажу ним вищевказаного будинку втратили право користування цим житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 і відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

За місцем реєстрації в будинку АДРЕСА_1 відповідачі не проживають, житловим приміщенням не користуються, не несуть витрат, пов`язаних з утриманням будинку в належному технічному стані, не сплачують за житлово-комунальні послуги, в силу того, що власник будинку змінився, позивач, як новий власник будинку, має право вимагати визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, ОСОБА_2 , ОСОБА_10 підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 141, 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський