ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9574/17 Номер провадження 22-ц/814/22/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Маслової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу та рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2018 року, постановлені суддею Кривич Ж.О.(повний текст складено 09 червня 2018 року),

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

14.12.2017 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.03.2018 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 оплатив товар трьома платежами на загальну суму 150 000,00 грн. шляхом перерахування через РОS-термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів на рахунок продавця - ФОП ОСОБА_2 . Наступного дня відповідач звернувся до останнього з вимогою повернути грошові кошти за товар. Операція щодо повернення коштів була здійснена через POS-термінал ПАТ КБ «ПриватБанк», встановлений у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», та кошти в сумі 100 000 грн. перераховані на рахунок відповідача з транзитного рахунку банку, оскільки на рахунку ФОП ОСОБА_2 станом на 18.03.2015 був від`ємний баланс. Подібний перерахунок не передбачений умовами укладених між сторонами договорів, внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк» призупинив дію картки ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування службою безпеки банку. ОСОБА_1 здійснив пере випуск карткового рахунку нової картки, на яку автоматично були переведені заблоковані кошти у розмірі 100 000,00 грн. Указані грошові кошти безпідставно набуті ОСОБА_1 та мають бути стягнуті на користь банку.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.05.2018 залишено без задоволення клопотання представника відповідача - ОСОБА_3 про закриття провадження у справі.

Ухвала вмотивована тим, що після припинення суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи її зобов`язання за укладеним договором не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, яка не перестає існувати. Підстави для розгляду справи у порядку господарського судочинства відсутні. Також відсутні чинні судові рішення, якими фактично було б вирішено спірні правовідносини по суті між тими самими сторонами, про той самий предмет спору, із тих самих підстав.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31.05.2018 задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 100 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Рішення суд першої інстанції вмотивовано тим, що ОСОБА_1 не спростовано, що він є клієнтом банку, отримує банківські послуги на підставі та на умовах, викладених в Умовах і Правилах надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», має банківські карти та здійснює за ними транзакції. Дії ПАТ КБ «ПриватБанк» узгоджуються з пунктами 2.1.1.4.1, 2.1.4.14 та 2.1.1.5.8 зазначених Умов, а тому безпідставно набуті відповідачем кошти в сумі 100 000,00 грн. підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до вимог ч.1 ст.1212, ч.1 ст.1213 Цивільного кодексу України.

Не погодившись із вказаними ухвалою та рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків районного суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу і рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою провадження у справі закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо скасування ухвали районного суду посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 255, 256 Цивільного процесуального кодексу України, помилкове застосування до спірних правовідносин ст.ст.47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю, оскільки наявна ухвала Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20.04.2017 про закриття провадження у справі № 524/9071/16-ц, яка набрала законної сили, у якій спірні відносини та їх суб`єктний склад є тотожними зі справою №524/9574/17.

Підставами скасування рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 вважає неврахування постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2018 по справі №524/6549/15-ц стосовно застосування положень ст.ст. 1066, 1068, 1069 Цивільного кодексу України та ст.32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Наполягає на застосуванні до спірних правовідносин ст.ст.32.3.1, 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджену постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22. Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що переказ коштів не є помилковим, платник і отримувач є належними.

Вважає, що наявність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент здійснення транзакції з повернення коштів не є законною підставою для блокування карткового рахунку його, відповідача, та списання повернутих коштів, як помилкових перерахованих.

Клопотав про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» 25.09.2018 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу про відмову в закритті провадження по справі та рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної ухвали районним судом правомірно не застосовано положення п.3 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки у справах № 524/9071/16-ц та № 524/9574/17 є різними фактичні обставини справи, правовий статус сторін та підстави позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції дійшов законних та вмотивованих висновків, що здійснення операцій з повернення ОСОБА_1 грошових коштів відбулося не за рахунок коштів фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , а із загальнобанківського транзитного рахунка по розрахунках Еквайрингу № НОМЕР_1 . Наголошує, що між сторонами спірних правовідносин відсутні договірні зобов`язання, за якими ПАТ КБ «ПриватБанк» був би зобов`язаний розраховуватися власними коштами з клієнтами, а вказана операція суперечить інтересам банку. Просить врахувати, що здійснений переказ був помилковим, а вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» адресована ОСОБА_1 про повернення перерахованих коштів, останнім була залишена без задоволення. Враховуючи вимоги ч.1 ст.1212, ч.1 ст.1213 Цивільного кодексу України, вважає, що ОСОБА_1 , здійснивши перевипуск картки рахунку після її блокування, безпідставно набув грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., а тому зобов`язаний їх повернути.

Також 02.10.2018 представник банку звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.10.2018 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, а ухвалою від 06.11.2018 провадження у справі зупинено до розгляду справи №534/6549/15-ц об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.10.2019 провадження у справі поновлено, оскільки відпали підстави, що викликали зупинення провадження.

У судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Маслова О.С. підтримала доводи апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні.

Представник банку в судове засідання не з`явився, просив слухання справи відкласти у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Враховуючи викладені норми процесуального права та належну та завчасну обізнаність позивача про дату, час та місце судового розгляду справи, колегія суддів визнає причини неявки представника банку не поважними, оскільки позивач є юридичною особою та не обмежений у виборі представників, його явка в судове засідання не є обов`язковою, а неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційною інстанцією.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як убачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 25.12.2012 укладено договір банківського обслуговування на послугу еквайринг. Банківський термінал був встановлений у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Відповідальною особою по роботі з РОS-терміналом визначено ОСОБА_2 .

У пункті 2.1.1.5.8 зазначених Умов передбачено, що у випадку помилкового зарахування грошових коштів на картрахунок держатель зобов`язаний повернути ці кошти і доручає банку здійснити їх повернення шляхом списання з відповідного картрахунку.

17.03.2015 о 20 год.18 хв. ОСОБА_1 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснив оплату товару трьома платежами на загальну суму 150 000 грн. Перерахування коштів на рахунок продавця ФОП ОСОБА_2 здійснено з картки покупця через POS-термінал ПАТ КБ «ПриватБанк», розташований у вказаному магазині.

18.03.2015 ОСОБА_1 звернувся до продавця ФОП ОСОБА_2 з вимогою повернення грошових коштів за товар на суму 100000 грн. Операція повернення коштів здійснена в цей день через POS-термінал ПАТ КБ «ПриватБанк», розташований у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Проведеною банком перевіркою встановлено, що повернення коштів здійснено банком з його транзитного рахунку, оскільки на рахунку ФОП ОСОБА_2 станом на 18.03.2015 був від`ємний баланс. Після виявлення службою безпеки банку операції перерахування коштів відповідачеві з транзитного рахунку банку замість рахунку ФОП ОСОБА_2 банк зупинив дію належної відповідачеві картки. Відповідач здійснив випуск нової картки, на яку автоматично переведені заблоковані кошти у розмірі 100 000 грн., та використані ним.

Ухвалою Автозаводського районного суду від 20.04.2017 у справі №525/90-71/16-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів закрито провадження у зв`язку з тим, що на час розгляду справи відповідач мав статус фізичної особи./а.с.69/ Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 у справі №917/1670/17 провадження припинено, оскільки ОСОБА_1 припинив діяльність, як ФОП, 04.05.2017. /а.с.26/

Відмовляючи у закритті провадження у справі, районний суд виходив з того, що вказані ухвали, які були постановлені в інших справах, не є підставою, передбаченою п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, для закриття провадження, оскільки спір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 100 000 грн. фактично не вирішувався.

Задовольняючи позов банку та стягуючи з відповідача на користь банку спірну суму, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами укладених між банком та третьою особою договорів не передбачено обов`язок банку розраховуватися власними коштами з клієнтами, а тому набуття відповідачем зазначених коштів є безпідставним.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутні підстав для закриття провадження у справі, але не погоджується з висновком щодо задоволення позову. При цьому враховує наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги на ухвалу про відмову у закритті провадження у справі.

Згідно п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами. Про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для закриття провадження у справі №524/9071/16-ц ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20.04.2017 стала та обставина, що відповідач ОСОБА_1 на час отримання спірних коштів та закриття провадження був фізичною особою-підприємцем, а тому спір між ним та банком підвідомчий господарському суду./а.с.69/ Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 припинено провадження у справі у зв`язку з припиненням відповідачем підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4. /а.с.26-27/

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив у закритті провадження в даній справі, оскільки спір по суті між банком та ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 10 000 грн не був розглянутий, а вказані ухвали про закриття провадження не зумовлюють передбачену п.3 ч.1 ст.266 ЦПК України підставу для закриття провадження у справі.

Отже, апеляційна скаргу в частині оскарження ухвали суду першої інстанції не підлягає до задоволення.

Щодо апеляційної скарги в частині оскарження рішення районного суду.

Статтею 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів (стаття 32.3 Закону).

Відповідно до статті 32.3.1Закону у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У противному разі отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Одночасно банк-порушник зобов`язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється Національним банком України.

У разі переказу банком-порушником за рахунок власних коштів суми переказу отримувачу та своєчасного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу, а також своєчасного переказу неналежним отримувачем суми переказу цьому банку банк-порушник залишає цю суму у власному розпорядженні. При цьому, у разі порушення неналежним отримувачем зазначеного триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Згідно статті 32.3.2. Закону у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Наведені положення закону дають підстави для висновку, що не можна вважати помилковим переказ, який здійснено з рахунку належного платника на рахунок належного отримувача, навіть за рахунок власних коштів банку.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язаний приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язанийза розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Отже, здійснюючи 18 березня 2015 року банківську операцію з повернення попередньо сплачених грошових коштів через POS-термінал ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованого у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідач мав виконати розпорядження відповідача ОСОБА_1 , як клієнта, списати грошові кошти з рахунку ФОП ОСОБА_2 і зарахувати їх на картковий рахунок відповідача.

Та обставина, що у ФОП ОСОБА_2 була наявна заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на момент здійснення транзакції з повернення ОСОБА_1 коштів 18 березня 2015 року та доводи банку про помилковість сплаченої за ФОП ОСОБА_4 у рахунок повернення цих коштів суми, не може вважатися законною підставою для блокування карткового рахунку відповідача та списання повернутих коштів, як помилково перерахованих. Після здійснення операції повернення ОСОБА_1 з рахунку ФОП ОСОБА_2 грошових коштів, подальше оформлення даних транзакцій та взаєморозрахунки за них перейшли у площину відносин ФОП ОСОБА_2 з ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідач ОСОБА_1 , як клієнт банку, не повинен нести відповідальність за дії цих суб`єктів.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №524/6549/15-ц, в якій Об`єднана палата визнала за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №524/3242/15-ц, винесеної за аналогічних обставин, предмета спору та змісту позовних вимог.

Оскільки в даній справі, яка переглядається в апеляційному порядку, платник і отримувач за переказом були належними, доводи банку про помилковість перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 не узгоджуються з наведеними нормами матеріального права, зокрема положеннями ст.ст.32.3.1, 32.2.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідач як клієнт банку, не повинен нести відповідальність за взаєморозрахунки, які стосуються ФОП ОСОБА_2 і ПАТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та постановляє нове про відмову у позовних вимогах банку щодо стягнення із ОСОБА_1 як безпідставно отриманих грошових коштів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-381 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2018 року-залишити без змін.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 31 травня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовити.

Стягнути зі ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2642 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.11.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак