Справа № 503/740/19
Провадження № 2/503/532/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку. В позові зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді права не земельну частку (пай) в КСП «Крутянське» с.Круті Кодимського району Одеської області. Спадкоємцями за заповітом після її смерті були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину та отримали в державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Спадкоємці тривалий час не вчиняли дій, спрямованих на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) та оформлення права власності на земельні ділянки. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. Позивачі зазначають, що ОСОБА_5 являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та прийняла спадщину. Вказують, що вже після смерті ОСОБА_4 їм стало відомо, що ОСОБА_3 ще за життя реалізувала своє право на отримання земельної ділянки в натурі (на місцевості) і на її ім`я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифікатів на право на земельну частку пай, тобто спадкоємцям було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), яке ще за життя було використане спадкодавцем. Зазначають, що державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_3 було втрачено. В зв`язку з викладеним просили визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 937504 від 06.02.2007 року та серії ВЕМ НОМЕР_2 від 06.02.2007, видані державним нотаріусом Кодимскої державної нотаріальної контори та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 7,56га, що розташована на території Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області та на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА «155819 належала ОСОБА_3 .

В судове засідання позивачі не з`явилися, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 10.12.2004 року виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Відповідно до заповіту, посвідченого Крутівською сільською радою Кодимського району Одеської області 05.09.2000 року за реєстром №80, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна в рівних долях є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Визначені у заповіті спадкоємці прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 937504 від 05.02.2007 року та серії ВЕМ НОМЕР_2 від 06.02.2007 року на спадкове майно, а саме на право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Крутянське» с.Круті Кодимського району Одеської області, розміром 13,20 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі, належного спадкодавцеві на підставі сертифікатів серії НОМЕР_4 -12 №0215288 та ОД-12 №0215287, виданих Кодимською РДА 20.08.1996 року.

Судом також встановлено, що на ім`я ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №155819 від 23.11.2004 року.

Із відповіді відділу у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 25.09.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 взамін сертифікатів серії НОМЕР_5 від 20.08.1996 року (отримала земельну ділянку № НОМЕР_6 , площею 4,04 га) та ОД-12 №0215288 від 20.08.1996 року (отримала земельну ділянку № НОМЕР_7 площею 3,52 га),був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №155819 від 23.11.2004 року кадастровий номер 512258300:001:002:0290, загальною площею 7,56 га.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.1235 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно п.17 Розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі ОСОБА_3 державного акта на право приватної власності на землю, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" сертифікат на право на земельну частку пай є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі Державного акта про право власності на землю.

Відповідно до правової позиції, висловленої ВС у постанові від 07.06.2018 року, по справі №61-3567св18, Верховний Суд роз"яснив, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X«Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Оскільки спадкодавцем ОСОБА_3 дані умови дотримані, тому дійсно в даному випадку предметом спадкування після її смерті є земельна ділянка, належна їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №155819 від 23.11.2004 року, згідно якого ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,56 га, кадастровий номер 512258300:001:002:0290, що розташована на території Крутівської сільської ради Кодимського району одеської області.

Відповідно, на момент видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) вже було використано, а сертифікати на право на земельну частку (пай) були недійсними.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом підлягає задоволенню.

Крім того, позивачі просять визнати за ними в рівних долях право власності на земельну ділянку, площею 7,56 га, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №155819 від 23.11.2004 року належала ОСОБА_3 , зазначаючи що даний державний акт було втрачено.

Як було встановлено в судовому засіданні, спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину. Зазначене також підтверджується повідомленням Кодимської районної державної нотаріальної контори №619/02-14 від 15.05.2019 року.

Згідно ст.1225 ЦК України визначено, що спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно роз`яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю та іншими правовстановлюючими документами.

Судом встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_3 було втрачено, про що позивачами було розміщено оголошення в газеті.

Згідно з вимогами ст. ст.46, п.2 ч.1 ст.49 Глави 7 Закону України «Про нотаріат» та у відповідності до п.п.4.15, 4.18 Глави 10 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У зв`язку із втратою чинності 15.10.2013 року Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, п. 4.11 якої передбачалось, що новий державний акт (на ім`я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребовування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст.4 Закону України "Про нотаріат" - отримати новий державний акт на право власності за земельну ділянку у разі смерті спадкодавця неможливо.

В зв`язку з викладеним, позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування, а тому, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину спадкового майна підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину спадкового майна слід зазначити наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 . ЇЇ спадкоємцями за заповітом були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які прийняли спадщину.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 12.01.2010 року виконавчим комітетом Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Із повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори №1021/02-14 від 01.08.2019 року встановлено, що після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа. На спадщину за законом, діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , заявила ОСОБА_8 .

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 18.03.2016 року у справі №503/190/16-ц за позовом Котовської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 за останнім визнано право власності на земельну ділянку площею 3,13 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Крутівської сільської ради, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №155589 належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 та на земельну ділянку площею 3,13 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Крутівської сільської ради, яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №155590 належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 .

В даній справі позивачами заявлено вимогу про визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину в рівних долях прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Статтею 15 ЦК України передбачено виникнення права особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ст.ст.1268, 1269 ЦК України. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто чинне законодавство розмежовує поняття здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину, і обов`язковою умовою для одержання свідоцтва про право на спадщину є прийняття спадщини.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на цю спадщину.

З цього приводу Верховний Суд України в постанові від 06 липня 2016 року, прийнятій у справі №6-309цс15, вказав, що системний аналіз спадкових норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття.

Отже, виходячи з наведеного, до складу спадщини померлого ОСОБА_4 , окрім його власного майна, ввійшло спадкове майно, яке він прийняв після смерті ОСОБА_3 .

Тож, враховуючи, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є неповнолітній ОСОБА_7 , інші спадкоємці в держнотконтору не зверталися, позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на земельну ділянку задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_9 , видане державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області 06.02.2007 року, зареєстроване в реєстрі за №284.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОМЕР_10 , видане державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області 06.02.2007 року, зареєстроване в реєстрі за №285.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_11 право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 7,56 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала на підставі втраченого державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №155819, виданого 23.11.2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеської апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк