ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9084/19 Справа № 212/4495/19 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 15 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 20 грудня 2018 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивача постійний турбує гострий біль в хребті, обмеження рухів, кашель з мокротинням, загальна слабкість, швидка втома, головний біль, тому просив суд стягнути з відповідача 166 920 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача 41 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 166 920 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач переніс та переносить у зв`язку із професійним захворюванням, наслідком чого стала стійка втрата працездатності в розмірі 40%, отримання ІІІ групи інвалідності у віці 41 рік, стажу роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача 21 рік. Крім того позивач відчуває моральні страждання у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, в молодому віці та фінансово допомагати своїй родині, позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, систематично проходить курси лікування в умовах стаціонарів лікарень, в умовах певних незручностей, що викликає в нього психологічний дискомфорт та порушення душевної рівноваги, відчуття дратливості, тривоги, страху, а також поганий сон. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань.

Крім того, просила стягнути з відповідача понесені позивач судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень за складання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 26 травня 1995 року по 04 липня 1995 року працював на посаді гірничого робітника, з 04 липня 1995 року по 22 жовтня 1997 року - підземним електрослюсарем, з 22 жовтня 1997 року по 04 червня 1999 року горноробочим, з 04 червня 1999 року по 16 лютого 2000 року - механіком, з 16 лютого 2000 року по 05 травня 2001 року - підземним машиністом бурової установки, з 05 травня 2001 року по 22 серпня 2001 року - підземним горноробочим, 22 серпня 2001 року по 15 травня 2002 року - підземним кріпильником на шахті ім. «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка». 15 травня 2002 року звільнений за ст. 38 КЗпП України. З 15 вересня 2003 року по 25 жовтня 2017 року позивач працював підземним кріпильником на шахті ім. «Фрунзе», ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка». 25 жовтня 2017 року звільнений за ст. 38 КЗпП України. ( а.с. 5-7).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07 листопада 2018 року, професійне захворювання у позивача виникло, у період роботи на посаді підземного кріпильника шахти ім. Фрунзе ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», де він виконував весь комплекс робіт з кріплення підземних гірничих виробок та вилучення кріплення з монтажу, демонтажу механічної частини гірничошахтного устаткування та механізмів. Де чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Крім того, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничопрохідницького устаткування позивач підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 13).

Згідно п. 17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є робота на підприємстві відповідача в умовах запиленості повітря робочої зони з вмістом вільного діоксину кремнію, рівні яких перевищували нормативи, та важкість праці (а.с. 13)

Висновком МСЕК від 20 грудня 2018 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності (а.с. 15-16).

Суд, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «Суха Балка» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, судом враховано тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який переносить гострий біль в хребті, обмеження рухів, кашель з мокротинням, загальна слабкість, швидка втома, головний біль, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, втрату професійної працездатності 40 %, період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторі.

Тому доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом розмір моральної шкоди визначено без урахування засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 41 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за складання апеляційної скарги, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, колегія суддів вважає, що немає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді