ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/526/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києвів порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У листопаді 2015 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач, разом - сторони) про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала предмет позову та остаточно заявила такі вимоги: визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя автомобіль Nissan Maxima, 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , вклад в банку, що зберігався на депозитному рахунку в АТ «Ощадбанк», на загальну суму 80 000 грн., вклад в банку, що зберігався на на депозитному рахунку в ПАТ «БТА Банк», на загальну суму 200 000 грн.; стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля та Ѕ частину вкладів в сумі 40 000 грн. і 100 000 грн. відповідно.

Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлені до поділу автомобіль і грошові кошти є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток, однак враховуючи, що відповідач розпорядився цим майном без згоди позивача, позивач має право на відповідну компенсацію його вартості.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав пославшись на такі обставини. Рішенням суду про розірвання шлюбу сторін встановлено, що вони припинили ведення спільного господарства з 01.06.2015. 07.04.2015, тобто в період перебування сторін у шлюбі та ще до моменту припинення їх шлюбно-сімейних відносин, відповідач відчужив автомобіль в інтересах сім`ї та за усною згодою позивача. В період перебування сторін у шлюбі відповідачем дійсно було відкрито два депозитні рахунки в АТ «Ощадбанк»на суму 80 000 грн. та ПАТ «БТА Банк» на суму 200 000 грн.Проте ще під час шлюбу, а саме 06.04.2015, відповідач зняв депозит в АТ «Ощадбанк»з метою використання коштів на потреби сім`ї, перш за все на власне лікування. Щодо коштів на депозитному рахунку в ПАТ «БТА Банк», то джерелом їх походження є спадщина, яка залишилась після смерті матері відповідача, а відтак ці кошти не є спільною сумісною власністю подружжя і не підлягають поділу.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду..

?01.12.2015 суд (під головуванням судді Коренюк А.М.) постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху (т. 1 а.с. 20).

?17.12.2015 позивачем подано виправлену позовну заяву та оригінал квитанції про сплату судового збору (т. 1 а.с. 24).

?29.12.2015 відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду на 17.02.2016 (т. 1 а.с. 37).

?17.02.2016 відкладено розгляд справи на 06.04.2016 (т. 1 а.с. 43-44).

?06.04.2016 відповідачем подано заперечення на позовну заяву (т. 1 а.с. 46-51).

?06.04.2016 представником позивача подано заяву про витребування доказів (т. 1 а.с. 66-68).

?06.04.2016 суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про витребування доказів та оголосив перерву до 07.04.2017 (т. 1 а.с. 69-72).

?06.04.2016 представником позивача подано заяву про перенесення судового засідання (т. 1 а.с. 76).

?07.04.2016 у зв`язку з неявкою позивача продовжено перерву до 18.04.2016 (т. 1 а.с. 79-80).

?18.04.2016 представником позивача подано заяву про зупинення провадження у справі, письмові пояснення, клопотання про повернення до стадії з`ясування обставин справи та клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 88-89, 96, 101-102, 103-104).

?18.04.2016 перенесено розгляд справи на 19.04.2016 (т. 1 а.с. 84).

?19.04.2016 перенесено розгляд справи на 16.05.2016 (т. 1 а.с. 105).

?16.05.2016 у зв`язку з неявкою позивача продовжено перерву до 30.05.2016 (т. 1 а.с. 114).

?30.05.2016 у зв`язку з неявкою позивача продовжено перерву до 05.07.2016 (т. 1 а.с. 120).

?05.07.2016 представником позивача заявлено відвід судді в усній формі.

?05.07.2016 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді та ухвалено постанову про притягнення представника позивача до адміністративної відповідальності за неповагу до суду (т. 1 а.с. 132, 133).

?27.07.2016 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог та заявлене усне клопотання про об`єднання справ (т. 1 а.с. 142-144, 145-146).

?27.07.2016 суд постановив ухвали про відмову у задоволенні клопотання про об`єднання справ (протокольну) та про залишення без руху заяви про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 147-148) та оголосив перерву до 01.08.2016..

?01.08.2016 представником позивача подано заяву про виправлення недоліків і квитанцію про сплату судового збору та клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 151-153, 157-158).

?02.08.2016 прийнято заяву про уточнення позовних вимог та у зв`язку з неявкою позивача оголошено перерву до 29.09.2016 (т. 1 а.с. 160-161).

?29.09.2016 представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 167-168).

?29.09.2016 суд постановив ухвалу про зупинення провадження у справі (т. 1а.с. 173).

?12.05.2017 представником позивача подано заяву про відновлення провадження у справі (т. 1 а.с. 176).

?05.10.2017 представником позивача подано заяви про об`єднання позовних вимог в одне провадження та про відвід судді (т. 1 а.с. 199-204, 209).

?05.10.2017 суд постановив ухвалу про задоволення заяви про відвід судді (т. 1 а.с. 198).

?06.10.2017 справу передано в провадження судді Цимбал І.К. (т. 1 а.с. 213).

?28.11.2017 розгляд справи перенесено на 10.01.2018 (т. 1 а.с. 219).

?05.01.2018 представником позивача подано заяву про об`єднання справ в одне провадження та клопотання про виклик свідків і витребування доказів (т. 2 а.с. 1-3, 11-12, 13-15).

?10.01.2018 представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи та заперечення на клопотання про об`єднання справи (т. 2 а.с. 22, 23).

?10.01.2018 суд постановив протокольну ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження і замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, задовольнив клопотання про витребування доказів, частково задовольнив клопотання про виклик свідків, відмовив у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог та відклав підготовче засідання на 24.01.2018 (т. 2 а.с. 25-28. 30-31).

?24.01.2018 представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі (т. 2 а.с. 35).

?24.01.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 24.04.2018 (т. 2 а.с. 40-42, 43).

?02.03.2018 справу передано до провадження судді Гальонкіної Ю.С. (т. 2 а.с.54, 55).

?24.04.2018 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 56).

?24.04.2018 розгляд справи перенесено на 30.05.2018 (т. 2 а.с. 61).

?30.05.2018 позивачем подано клопотання про витребування доказів та заяву про зміну предмету позову (т. 2 а.с. 64, 65-68).

?30.05.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 13.06.2018 (т. 2 а.с. 69-70).

?13.06.2018 суд постановив ухвалу про залишення без руху заяви про зміну предмету позову та оголосив перерву до 10.07.2018 (т. 2 а.с. 72-73, 74-75).

?11.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду на 12.11.2018 (т. 2 а.с. 80).

?12.11.2018 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі (т. 2 а.с. 92).

?12.11.2018 представником позивача подано клопотання про виклик свідків (т. 2 а.с. 97-98).

?12.11.2018 суд замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, надав стороні позивача додатковий строк для усунення недоліків заяви про зміну предмету позову та оголосив перерву до 07.12.2018 (т. 2 а.с. 99-100).

?21.11.2018 представником позивача подано заяву про усунення недоліків заяви про зміну предмету позову та клопотання про призначення експертизи (т. 2 а.с. 105-106, 108-113, 114-117).

?07.12.2018 представником відповідача подано заперечення на клопотання позивача про виклик свідків, а представником позивача - заяву в порядку ст. 93 ЦПК України (т. 2 а.с. 120-121, 122-124).

?07.12.2018 суд прийняв заяву про зміну предмету позову, відмовив у задоволенні клопотань про призначення експертизи та про виклик свідків, відмовив у прийнятті заяви в порядку ст. 93 ЦПК України, встановив сторонам додатковий строк для подання заяв по суті справи, закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 12.03.2019 (т. 2 а.с. 125-127).

?02.01.2019 представником відповідача подано відзив (т. 2 а.с. 129-133).

?12.03.2019 представником позивача заявлене усне клопотання про призначення експертизи.

?12.03.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, заслухав вступні промови учасників справи та оголосив перерву до 08.07.2019 (т. 2 а.с. 137-138).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

15.08.1990 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

В період шлюбу сторони набули у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що була зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 21.07.1995, та автомобіль Nissan Maxima, 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ВРЕВ -6 УДАІ в м. Києві 06.11.2012 (т. 1 а.с. 9).

Також в період шлюбу сторін відповідачем ОСОБА_3 відкривались в банківських установах депозитні рахунки, на яких розміщувались грошові кошти на договірних засадах на визначений строк зберігання.

Так, 09.01.2014 відповідач уклав з ПАТ «БТА Банк»договір банківського вкладу № 028 35 01-05-18/914, за умовами якого розмістив на депозитному рахунку грошові кошти в сумі 200 000 грн. на строк до 14.01.2015 (т. 1 а.с. 52).

04.06.2014 відповідач уклав з АТ «Ощадбанк» договір № 780655 про вклад «Комбінований», за умовами якого розмістив на депозитному рахунку грошові кошти в сумі 80 000 грн. (т. 1 а.с. 60).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2015 шлюб сторін розірвано (Т. 3 а.с. 8). Вказаним рішенням встановлено, що з 01.06.2015 сторони не ведуть спільного господарства і не підтримують шлюбних стосунків, а їх шлюб існує лише формально.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.03.2018 у цивільній справі № 753/10951/16, яке набрало законної сили 22.10.2018, здійснено поділ набутої сторонами у шлюбі квартири шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ її частину (т. 2 а.с. 93-96).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 статті 61 Сімейного кодексу України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно…, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів) (частина 1 статті 58 Сімейного кодексу України).

Відповідач визнає той факт, що автомобіль Nissan Maxima та грошові кошти в сумі 80 000 грн., що були внесені на депозитний рахунок в АТ «Ощадбанк», є спільним майном подружжя, а відтак вказана обставина доказуванню не підлягає (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Водночас відповідачем оспорюється спільність грошових коштів в сумі 200 000 грн., які були внесені на депозитний рахунок в ПАТ «БТА Банк», і при цьому суду надані докази, які доводять, що ці грошові кошти були набуті відповідачем в порядку спадкування після смерті матері.

Так, з нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_5 - мешканки с. Кам`янки Ізмаїльського району Одеської обл., яка долучена долучена до матеріалів справи як письмовий доказ, вбачається, що з 2004 р. вона здійснювала догляд за матір`ю відповідача ОСОБА_6 , яка через похилий вік не могла справлятися з щоденними домашніми справами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, організацією поховання займалась вона разом з відповідачем, який ніс усі витрати, пов`язані з похованням. Пізніше відповідач установив пам`ятник на могилі матері. Після смерті матері відповідача залишився спадок, що складається з будинку і земельної ділянки у с. Кам`янка та грошових коштів в сумі 248 000 грн., які зберігалися вдома у покійної. Як заявила ОСОБА_5 , їй відомо, що дочки покійної ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які проживають у Росії, відмовилися від своїх часток у спадщині на користь брата (т. 1 а.с. 58).

Згідно з даними довідки виконкому Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської обл. від 12.02.2016 № 381 ОСОБА_5 дійсно доглядала за ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 59).

Громадянки Російської Федерації ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили факт наявності в будинку матері на момент її смерті готівкових грошових коштів в сумі 248 000 грн. та домовленість про передачу цих коштів їх брату ОСОБА_6 після приїзду останнього у м. Курчатов Курської обл. до сестри ОСОБА_8 в кінці грудня 2013 р. - на початку січня 2014 р., що зафіксовано у їх нотаріально засвідчених заявах (т. 1 а.с. 53-54, 55-56).

За даними Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 . 28.12.2013 виїхав з України через пункт пропуску Волфіне та повернувся в Україну через той же пункт пропуску 08.01.2014 (т. 1 а.с. 57).

Отже зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 200 000 грн. були внесені відповідачем на депозитний рахунок наступного дня після повернення його від сестри ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), при цьому ні до вказаної дати, ні після, такі значні суми на депозитні рахунки сторонами не вносилися, а доказів наявності у подружжя на вказану дату спільних коштів в зазначеному розмірі позивачем не надано, суд вбачає підстави для визнання цих коштів особистою приватною власністю відповідача.

Згідно положень частини 1 статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частина 2 статті 65 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

З системного аналізу наведених норм сімейного законодавства, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), та правових позицій Верховного Суду України, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, вбачається, що поділу в натурі підлягає лише майно, яке є в наявності на момент такого поділу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї.

З наведеного можна зробити висновок, що у разі відчуження майна у період зареєстрованого шлюбу наявність згоди другого з подружжя на відчуження спільного майна презюмується, а тягар доказування відсутності такої згоди та використання майна всупереч інтересам сім`ї покладається на сторону, яка це оспорює.

З матеріалів справи вбачається, що заявлене до поділу майно, яке суд визнав об`єктами права спільної сумісної власності, вибуло з власності сторін ще в період їх зареєстрованого шлюбу, а саме: депозитний рахунок в АТ «Ощадбанк», на якому знаходилися спільні кошти подружжя в сумі 80 000 грн., було закрито 06.04.2015 (т. 1 а.с. 60), а автомобіль Nissan Maximaвідповідач відчужив за договором про надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 07.04.2015 № 183627 (т. 1 а.с. 62).

Сторона позивача посилається на те, що відповідач спочатку приховав спільні кошти на депозитних рахунках, а пізніше самовільно їх зняв і розпорядився на власний розсуд, а продаж автомобіля здійснив без згоди позивача, використавши отримані кошти у власних інтересах, без урахування інтересів дружини.

Позиція ж відповідача зводиться до того, що кошти з депозитного рахунку були зняті, а автомобіль проданий, під час шлюбу сторін та ще до моменту припинення між ними шлюбно-сімейних відносин. При цьому продаж автомобіля відбувся за усною згодою відповідача, а грошові кошти було використано на поточні потреби сім`ї, в тому числі на лікування відповідача, придбання одягу, електронної техніки та на продовження ремонтних робіт у їх спільному помешканні.

Даючи оцінку наведеним аргументам сторін, суд враховує, що рішенням суду про розірвання шлюбу сторін встановлено, що їх шлюбно-сімейні відносини припинені з 01.06.2015 і доказів, які б спростовували вказану обставину, суду не надано.

Суду також не надано належних доказів, які б підтверджували відсутність згоди позивача на відчуження спільного майна та використання грошових коштів всупереч інтересам сім`ї.

За приписом частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак зважаючи на те, що відчуження спільного майна відбулося в період зареєстрованого шлюбу сторін і ще до фактичного припинення їх шлюбних відносин, суд вважає встановленим, що кошти з депозитного вкладу та кошти, виручені від продажу автомобіля, увійшли до спільного бюджету сім`ї сторін та були використані в їх інтересах.

Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення компенсації часток сум вкладів в банківських установах та вартості відчуженого автомобіля.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: