Ухвала

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 760/4193/18

провадження № 61-19131ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що 30 грудня 2005 року сторони зареєстрували шлюб, від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_1 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 02 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина постійно проживає разом з матір`ю, вона самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, а також виконувати всі інші обов`язки, необхідні для належного утримання дитини. Відповідач, який проживає окремо від їх спільної дитини, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання сина, з моменту припинення шлюбу між ними матеріально сину практично не допомагає, участі у його вихованні належним чином не приймає та не виконує тих обов`язків, які покладені на нього законом, як на батька дитини. Позивач вказувала, що її доходи є недостатніми для утримання себе та дитини, інших доходів вона не має. При цьому, син навчається в 4-му класі спеціалізованої школи-дитячого садку 1 ступеня «Сяйво» з поглибленим вивченням іноземних мов, що в свою чергу теж вимагає додаткових значних матеріальних затрат. З огляду на наведене, вважала, що аліменти у розмірі 5 000,00 грн щомісяця допоможуть у повній мірі забезпечити добробут та матеріальний статок дитини.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі - 1 100,00 грн, починаючи з 13 лютого 2018 року й до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 768,40 грн у дохід держави.

Суд апеляційної інстанції у своїй постанові зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2012 року було задоволено позов ОСОБА_3 та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_3 . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2013 року було зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди батькові у спілкуванні із сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлено способи участі ОСОБА_4 у вихованні дитини. Зазначені судові рішення набрали законної сили, а отже факт проживання малолітньої дитини разом із матір`ю є встановленим. З огляду на що, апеляційний суд вважав, що позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими, однак заявлений позивачкою розмір аліментів в сумі 5 000,00 грн є значним, виходячи з розміру пенсії, яку відповідач як інвалід третьої групи отримує в сумі 1 470,00 грн, та перебування на його утриманні іншої малолітньої дитини та дружини, яка не працює у зв`язку доглядом за дитиною.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у жовтні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_1 у розмірі 5 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з викладеним, та з урахуванням положень пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України, ціна позову у даній справі становить 30 000,00 грн, що є меншими, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції ухвалою від 15 лютого 2018 року відкрив загальне позовне провадження, а не спрощене провадження, тому постанова апеляційного суду підлягає касаційному оскарженню, зводяться до неправильного тлумачення норм процесуального права.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков