Справа №265/3579/19
Провадження №2/265/1237/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С. С.,

за участю секретаря судового засідання Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що 21 серпня 2001 року між нею та ОСОБА_3 повторно був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу вони мають повнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прізвище якої з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » було змінено у зв`язку з укладенням шлюбу. Перебуваючи у шлюбі, вони з чоловіком, ОСОБА_3 постійно проживали разом та вели спільне господарство. У 2008 році ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , де вони з чоловіком, ОСОБА_3 постійно пооживали по 17 листопада 2018 року, разом сплачували кредит та комунальні послуги за дану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік, ОСОБА_3 помер. На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте постійно проживав за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом про фактичне проживання та довідкою про склад сім`ї. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_1 . 21 травня 2019 року вона звернулася до приватного нотаріуса Куркчи Г.І. з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину, постійно проживаючи з чоловіком на день смерті. Проте постановою від 21 травня 2019 року приватний нотаріус відмовив у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_3 та повідомив про необхідність встановлення факту її проживання з чоловіком у судовому порядку. Вважає, що факт постійного проживання її з чоловіком, ОСОБА_3 , на день його смерті, а саме 17 листопада 2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується актом про фактичне проживання, довідкою про склад сім`ї, квитанціями про сплату комунальних послуг. Крім того, вона займалась організацією похорону чоловіка, що підтверджується певними квитанціями. Зазначала, що встановлення факту постійного поживання зі спадкодавцем має для неї важливе юридичне значення для оформлення спадщини.

Просила суд встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2008 року по 17 листопада 2018 року (день його смерті) за адресою: АДРЕСА_3 .

12 червня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Литвин Л.П., яка діє на підставі ордеру, не з`явилися, надіславши на адресу суду заяви з проханням справу розглянути без їхньої участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не з`явилася, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Так, судом встановлено що 21 серпня 2008 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повторно було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 21 серпня 2001 року, виданого Відділом РАГС Орджонікідзевського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 251.

Від шлюбу у сторін народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 02 грудня 1991 року, виданого Відділом ЗАГС Орджонікідзевського райвиконкому м. Маріуполя.

Прізвище ОСОБА_6 було змінено на « ОСОБА_5 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_7 20 липня 2016 року (копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 20.07.2016 року).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Донецькій області 26 листопада 2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 ; та квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві приватної власності.

21 травня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Куркчи Г.І., який постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 травня 2019 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадкове майно за законом, у зв`язку з тим, що шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України, сплив та не доведено факту спільного проживання з померлим ОСОБА_3 .

Водночас, судом встановлено, що 19 березня 2008 року в період шлюбу ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. 19 березня 2008 року, та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 12 травня 2008 року.

Як вбачається, з інформаційної довідки № 04-147-0771 від 23 травня 2019 року, виданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте згідно довідки про склад сім`ї № 264 від 28 травня 2019 року та акту про фактичне проживання № 265 від 28 травня 2019 року, виданих КСН «Східний» за підписом голови КСН ОСОБА_8 . та сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , 1969 року народження, фактично проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , до дня його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Організацією поховання ОСОБА_3 також займалась дружина, ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору-замовленння на організацію та проведення поховання, укладеним 21 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Скорбота», та наданими позивачем копіями квитанцій про оплату відповідних послуг з поховання.

Зокрема, відповідач у справі ОСОБА_2 , яка є донькою позивача, повністю визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , тим самим підтверджує факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, вирішуючи питання про встановлення факту, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1262 ЦК України, визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, статею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Статтею 315ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ч. 1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно розяснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Під час розгляду справи з письмових доказів встановлено, що померлий ОСОБА_3 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю дружиною, ОСОБА_1 , однак факт цього може бути встановлений виключно в судовому порядку, що зокрема підтверджено роз`ясненням нотаріуса.

Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 318, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкодавцем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з березня 2008 року по 17 листопада 2018 року (день його смерті) за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29 жовтня 2019 року.

Суддя С.С. Гноєвой