КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 361/1494/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/36/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Макаровій К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача: Решетнік Ю.І.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та скасування заборони відчуження нерухомого майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області ухваленого 17 листопада 2017 року в приміщенні суду під головуванням судді Дутчака І.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та з урахуванням уточнення позовних вимог (т. 1 а. с. 35-46), просила визнати порушеними її права як споживача фінансових послуг; визнати недійсними кредитний договір № 0 та договір іпотеки, укладені 07 травня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» з моменту їх укладення; скасувати заборону відчуження нерухомого майна - нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В., зареєстровану в реєстрі за № 2600.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 7 травня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого їй надано кредитні кошти в розмірі 100000 доларів США, із терміном погашення заборгованості не пізніше 7 травня 2018 року. Того ж дня, для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між нею і Банком укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку Банку нею передано нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що при укладенні кредитного договору Банком порушено її права як споживача кредитної послуги, зміст цього правочину суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про іпотечне кредитування операцій з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами» та Закону України «Про Національний банк України».

Крім того, зазначала, що банк перед укладенням кредитного договору не повідомив її про ризики девальвації гривні, чим обмежив її право як споживача на отримання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Фактично всі валютні ризики за договором перекладені на споживача, що призвело до порушення принципу добросовісності та істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та скасування заборони відчуження нерухомого майна - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд посилаючись на п7.13 кредитного договору не надав належної оцінки тому, що «Інформаційний лист» не відповідає вимогам закону та на ньому відсутні підписи сторін. Також суд не звернув уваги на те, що договір містить несправедливі умови по відношенню до позивача, як споживача фінансових послуг банку в частині зміни розміру процентної ставки.

Позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 7 травня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 100000 доларів США, на строк по 7 травня 2018 року, а позичальник зобов`язувалася прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти, сплатити плату за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

У забезпечення виконання боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2599, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У абз. 4 п. 7.5 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що на дату укладання договору є клієнтом банку, ознайомлена з тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами банку, що викладені у додатку № 3 до договору.

Пунктом 7.13 кредитного договору сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору їй цілком зрозумілі та Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до неї, а також, що перед укладанням цього Договору отримала від Банку Інформаційний лист згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, кредитний договір містить наступні умови: мету надання кредиту; форми його забезпечення; розмір процентів за користування кредитом; суму кредиту, строк, на який надається кредит; детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту і обсяги та розрахунок сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору № 0 від 7 травня 2008 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення дії договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

При підписанні кредитного договору, позивач ознайомився та погодився з його умовами, йому була надана повна інформація щодо умов кредитування та сукупну вартість кредиту.

Вказаним договором встановлено порядок повернення кредиту, який містить детальний розпис сум повернення кредитних коштів та їхній порядок сплати.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15і 23цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання спірних договорів, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладання кредитного договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, встановлюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Ці Правила є практичною деталізованою інструкцією щодо реалізації у сфері банківської діяльності положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, підписуючи кредитний договорі, а у подальшому і договір іпотеки, позичальник погодиласьз усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором. ОСОБА_3 ознайомленаз умовами кредитного договору та договору іпотеки, які узгоджені та підписані сторонами на кожній сторінці. Кредитний договір містить всі передбачені законодавством умови договору.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту, при підписанні цього договору ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з його умовами, а саме: підписала його, отримала кредит та використала його за цільовим призначенням, тим самим не заперечувала щодо умов договору, крім того, не оскаржувала та виконував умови договору протягом тривалого часу.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору банком було допущено чисельні порушення законодавства про захист прав споживачів зокрема не надано повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту; самим договором передбачено несправедливі умови щодо зміни відсоткової ставки, що в свою чергу є підставою для визнання його недійсним, не дають підстав для скасування оскаржуваних рішень суду, так як зводяться до переоцінки доказів, такі доводи були предметом розгляду суду першої і не знайшли свого підтвердження.

Позивачем не доведено, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору та договору іпотеки їй не була надана інформація, яка б не давала можливості в повній мірі усвідомлювати, які договори вона укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору та договору іпотеки, що в свою чергу могло б призвести до порушення прав позивача.

Доводи позивача про те, що при укладенні кредитного договору вона не попереджена про валютні ризики є необґрунтованими, оскільки укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим ОСОБА_1 .

При цьому у п. 1.1 договору сторони погодили, що позичальник укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використання за цільовим призначенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифи та всі суми коштів, які має сплачувати за договором банківського рахунку протягом строку дії кредитного договору, умовами договору не визначені, апеляційний суд не приймає такі твердження скаржника з огляду на таке.

Пунктом 1.5 сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку.

У відповідності до п.3.4.1 оспорюваного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші платежі на рахунок банку та на умовах, передбачених цим договором, а саме на рахунок № НОМЕР_2 в АКІБ «Укрсиббанк».

Отже, сторони погодили, які рахунок для зарахування кредитних коштів так і рахунок для повернення ОСОБА_1 кредитних коштів.

Таким чином, висновки суду першої інстанцій в цій частині відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що умови п.1.3.5 та п.п. 1, 2 п.1.6 договору про надання споживчого кредиту №0 від 7 травня 2008 року та додаток №3 до договору підлягають визнанню недійсним з огляду на таке.

Так, п.1.3.5 оспорюваного договору передбачає, що Позичальник згідно умов договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі.

При цьому, сторони у п.п.1, 2 п.1.6 договору погодили черговість погашення грошових зобов`язань позичальника за договором, а саме зокрема: простроченої комісії (якщо буде мати місце прострочення); строкової комісії.

Так, у додатку №3 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 7 травня 2008 року, який є невід`ємною частиною договору, сторони погодили тарифи по комісії за надання кредиту, комісії за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (окрім пролонгації та збільшення ліміту кредиту) та комісію за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір за ініціативою клієнта (при пролонгації).

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно ч.ч.1, 2, 5,-7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно п. 3.2. Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, які діяли на момент укладання угоди, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Проте суд першої інстанції на указане уваги не звернув, не надав належної оцінки умовам п.1.3.5 та п.п. 1, 2 п.1.6 договору про надання споживчого кредиту №0 від 7 травня 2008 року та додаток №3 до договору, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання недійсними частково умови договору, як несправедливі по відношенню до позичальника.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Також, в порядку розподілу судових витрат з відповідача в дохід держави стягнути судовий збір за подання позовної у розмірі 551 грн 20 к. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 606 грн 32 к.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, судом,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2017 року - в частині скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та скасування заборони відчуження нерухомого майна - задовольнити частково.

Визнати недійсними з моменту укладення договору умови п.1.3.5 та п.п. 1, 2 п.1.6 договору про надання споживчого кредиту №0 від 7 травня 2008 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 та додаток № 3 «Тарифи банку» до кредитного договору №0 від 7 травня 2008 року.

У решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету:22030106) 551 грн 20 к.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету:22030106) 606 грн 32 к.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Публічне акціонерне товариство (Код , адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 7 листопада 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: