КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 758/14894/17

провадження № 22-ц/824/12876/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ТДВ «Експрес Страхування» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача суму відшкодування у розмірі 106 944 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Hyundai Accent та Toyota. Автомобіль Toyota був застрахований ОСОБА_2 в ТДВ «Експрес Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 202.13.2204637. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу Toyota позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 106 944 грн 30 коп. ТДВ «Експрес Страхування» просить стягнути з ОСОБА_1 суму відшкодування у порядку ст. 993, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року у задоволенні позову ТДВ «Експрес Страхування» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТДВ «Експрес Страхування» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебувала в автомобілі і нею визнано, що вона являється володільцем транспортного засобу. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на постанову Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13 та постанову Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 346/4946/16-ц. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року встановлено, що відповідач рухалася у своєму автомобілі, проте, не за кермом, а на пасажирському сидінні. Вказана обставина має преюдиційне значення при вирішенні даного спору. Отже, на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач здійснювала експлуатацію автомобіля Hyundai Accent. Хоча ОСОБА_1 не несе адміністративної відповідальності, проте, згідно спеціальної норми ч. 2 ст. 1187 ЦК України несе цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди. Позивач вказує на необхідність допитати відповідача ОСОБА_1 в якості свідка, оскільки вона може підтвердити те, що саме нею здійснювалася експлуатація транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутність (наявність) полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ТДВ «Експрес Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 202.13.2204637, згідноякого було застраховано автомобіль Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.15).

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, встановлено, що 11 жовтня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai Accent, державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 . У діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки матеріалами справи не доведено факт порушення нею п.п. 16.11, 3.3, 2.2 ПДД. ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито (а.с.10-11).

Згідно зі звітом про оцінку КТЗ Toyota, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту становить 110087 грн. 40 коп. (а.с.37).

ТДВ «Експрес Страхування» виплатило на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірах 96 341 грн. 42 коп., 960 грн. та 9 642 грн. 88 коп., що разом складає 106944 грн. 30 коп. (а.с.30-32).

07 грудня 2015 року ТДВ «Експрес Страхування» направило ОСОБА_1. претензію № 1268 про відшкодування шкоди (а.с.5).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не доведена. Вина відповідача спростована постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

З матеріалів справи вбачається, що ТДВ «Експрес Страхування» виплатило власнику пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля страхове відшкодування у розмірі 106 944 грн. 30 коп.

Позивач пред`явив вимоги у порядку ст. 993, 1187 ЦК України до ОСОБА_1 як до володільця транспортного засобу, водій якого допустив зіткнення з застрахованим автомобілем.

Проте, доказів належності ОСОБА_1 автомобіля Hyundai Accent державний номер НОМЕР_3 суду не надано.

У матеріалах справи наявна довідка №75885040 про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася у місті Києві по вулиці Бажова (Краківська) 11 жовтня 2015 року об 11:30, відповідно до якої указано, що автомобіль Hyundai Accent державний номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є недоведеною.

У постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року, яка набрала законної сили, також не встановлено, обставин, які свідчать про належність спірного автомобіля ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування, завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди.

В апеляційній скарзі позивач просив викликати та допитати відповідача в якості свідка.

Відповідно до вимог ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, допит свідків.

У судовому засіданні, яке відбулося 28 листопада 2018 року представником позивача було заявлене клопотання про виклик відповідача ОСОБА_1 у якості свідка. Суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання щодо виклику відповідача у якості свідка.

Відповідно до статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Обґрунтовуючи заявлене до апеляційного суду клопотання про допит відповідача у якості свідка, позивач указує, що відповідач може підтвердити обставини, що саме вона здійснювала експлуатацію транспортного засобу Hyundai Accent на момент ДТП, що не можна визнати обґрунтованим, оскільки у постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2015 року у справі № 755/20673/15-п встановлені протилежні обставини.

Не можна також визнати обґрунтованим необхідність допиту відповідача як свідка для встановлення обставин щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки відповідач не являлась на момент ДТП власником транспортного засобу.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» залишити без задоволення

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Судді Писана Т.О.

Приходько К.П.

Журба С.О.