Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 750/3222/16-ц

провадження № 61-11436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державна установа «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області у складі колегії суддів: Страшного М. М., Євстафіїва О. К.,

Шарапової О. Л., від 26 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» про поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 02 січня 2013 року вона працювала у відповідача на посаді помічника лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень Чернігівського міського відділу лабораторних досліджень, з якої наказом від 18 листопада 2015 року № 339к її безпідставно було звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи, внаслідок зміни істотних умов праці, на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки жодних істотних змін умов праці у відповідача не відбулося, вона не відмовлялася від продовження роботи на запропонованих відповідачем умовах, а тому просила поновити їй строк на звернення до суду із цим позовом, пропущений з поважних причин, поновити її на роботі з 19 листопада 2015 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І. П. від 22 червня 2016 року у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щозвільнення

ОСОБА_1 відбулось з порушенням норм трудового законодавства, проте остання без поважних причин пропустила місячний строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, встановлений статтею 233 КЗпП України, що є підставою для відмови в позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 червня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Визнано незаконним підпункт 5 пункту 1 наказу державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» від 18 листопада 2015 року в частині звільненні ОСОБА_1 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України з 18 листопада 2015 року.

Поновлено ОСОБА_1 на 0,5 ставки на посаді помічника лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень Чернігівського міського відділу лабораторних досліджень державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» з 19 листопада 2015 року.

Стягнуто з державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2015 року по 25 липня 2016 року включно у сумі 13 441, 42 грн (сума вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щовстановлений статтею 233 КЗпП України місячний строк для звернення до суду із позовом у зв`язку із звільненням підлягає поновленню, оскільки пропущений позивачем з поважних причин. Суд зазначив, що реорганізація, яка мала місце в установі, не стосувалась змін у штатному розкладі та зменшення посадових окладів працівників, а відбулось лише приєднання до державної установи «Центр громадського здоров`я Міністерства охорони здоров`я України». Оскільки, істотних змін умов праці у позивача не відбулося, її звільнення з підстав, передбачених пунктом 6 статті 36 КЗпП України, є незаконним. При цьому позивач підлягає поновленню на 0,5 ставки на посаді, яку вона займала, відповідно до наказу

від 18 листопада 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині поновлення її на 0,5 ставки посади із ухваленням в цій частині нового рішення про поновлення її на повну ставку посади, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що з наказом від 18 листопада 2015 року, яким її було переведено на 0,5 ставки, вона не ознайомлювалася, про такі зміни у праці вона не була попереджена, а тому суд апеляційної інстанції повинен був поновити її на повну ставку.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 19 квітня

2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 02 січня 2013 року ОСОБА_1 працювала на посаді помічника лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень відділу дослідження біологічних факторів Чернігівського міського відділу лабораторних досліджень державної установи «Чернігівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України».

Наказом відповідача від 18 листопада 2015 року № 338к ОСОБА_1 було переведено на 0,5 вказаної посади з 18 листопада 2015 року.

Наказом відповідача від 18 листопада 2015 року № 339к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі, встановивши незаконність наказу про її звільнення від 18 листопада 2015 року, та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що жодних істотних змін умов праці у відповідача не відбулося, позивач не відмовлялася від переведення на іншу посаду, а тому її звільнення є незаконним. При цьому суд вважав, що позивач підлягає поновленню на 0,5 ставки посади, яку вона займала, відповідно до наказу від 18 листопада 2015 року № 338к.

Позиція Верховного Суду

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі, то відповідно до статті 400 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпПУкраїни у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, працівник, який був звільнений незаконно із займаної посади, поновлюється на роботі в тому підприємстві на ту ж посаду, з якої її було звільнено.

Установивши, що до незаконного звільнення позивач працювала на посаді помічника лікаря-епідеміолога відділення організації епідеміологічних досліджень відділу дослідження біологічних факторів Чернігівського міського відділу лабораторних досліджень державної установи на умовах неповного робочого часу (0,5 ставки) відповідно до наказу від 18 листопада 2015 року № 338к, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її поновлення саме на цій посаді та умовах, що існували до її звільнення.

Доводи касаційної скарги про те, що вона не була попереджена про переведення її на 0, 5 ставки та не ознайомлювалася з наказом

від 18 листопада 2015 року № 338к не можуть бути підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки цей наказ є чинним, а тому поновлення позивача на посаду з повною ставкою суперечить вимогам статті 235 КЗпП України. Крім того, позивач відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і суд здійснює розгляд справи лише в межах заявлених ним вимог та не має право на вихід за межі таких вимог (статті 303, 400 ЦПК України).Позивач не заявляла вимог про визнання його незаконним, тому суд апеляційної інстанції в межах розгляду цієї справи не перевіряв наказ

№ 338к на предмет його законності.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині поновлення позивача на роботі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта