У х в а л а

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 521/2464/17

провадження № 61-48684св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятої за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року у складі судді Лічмана Л. Г. та постанову апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2018 року у складі суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 1978 року він постійно проживав зі своїми батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_5 Вони з батьком домовилися не подавати заяви до нотаріальної контори, оскільки проживали зі спадкодавцем на час її смерті і таким чином фактично прийняли спадщину. Разом з тим, після смерті батька у 2016 році він дізнався, що батько таємно від нього подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, в якій вказав, що інших спадкоємців немає та приховав факт прийняття ним спадщини після смерті матері. Також він дізнався, що батько у вересні 2013 року уклав договір довічного утримання з ОСОБА_2 , яку він ніколи не бачив, хоча проживав з батьком протягом усього часу до його смерті і фактично утримував батька й квартиру. З урахуванням наведених обставин, він має право на 1/2 частину спадкового майна після смерті матері.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, в частині 1/2 частки спадкового майна.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2018 року змінено, зазначивши, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним щодо ј частки спадкового майна. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2018 року залишено без змін.

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_6 про виправлення опискиу постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Заява мотивована тим, що позивач має право на частку в розмірі 1/4 квартири після смерті матері ОСОБА_5 , а оспорюване свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_6 , підлягало визнанню його недійсним саме в частині 1/2 частки спадкового майна. У даному випадку спадкоємців двоє ( ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ), тому кожний з них отримає по 1:2 = 1/2 від спадкового майна, що дорівнює по 1/4 частки квартири кожному. Поняття «частка в квартирі» та «частка спадкового майна» не є поняттями тотожними. Таким чином, Малиновський районний суд м. Одеси, визнавши частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, яке було видано ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, арифметично привильно розрахував частку спадкового майна, на яку воно є недійсним, а саме: 1/2, що дорівнює 1/4 частки спірної квартири. Отже, змінюючи постановою від 15 травня 2019 року частку в спадковому майні з 1/2 на 1/4, Верховний Суд допустив арифметичну помилку в розрахунку частки в відповідному спадковому майні, так як спірне спадкове майно є одиницею у співвідношенні до 1/2 частини ізольованої квартири під АДРЕСА_2 а тому 1/4 частки спадкового майна, яку розрахував та вказав в зазначеної постанові Верховний Суд, дорівнює лише частка в розмірі 1/8 квартири. Таким чином, реалізуючи вказане рішення в порядку отримання спадщини у нотаріуса при наявності вказаної арифметичної помилки, яку допустив Верховний Суд в постанові від 15 травня 2019 року, ОСОБА_1 може отримати лише свідоцтво про право на спадщину за законом, де буде зазначено, що спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з: 1/8 частини ізольованої квартири під АДРЕСА_2 , а не з 1/4 частини, на яку він має право та про що також зазначив саме Верховний Суд за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 Завник просив виправити допущену у постанові від 15 травня 2019 року арифметичну помилку в розмірі частки спадкового майна, на яку є недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року: у восьмому абзаці дев`ятої сторінки мотивувальної частини постанови замість « ОСОБА_6 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 успадкували по 1/4 частці квартири, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним лише щодо 1/4 частки спадкового майна, а не 1/2, зазначити: « ОСОБА_6 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 успадкували по 1/4 частці квартири, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним щодо 1/2 частки спадкового майна»; в резолютивній частині постанови замість «свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним щодо 1/4 частки спадкового майна», зазначити: «свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним щодо 1/2 частки спадкового майна».

Заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК Українисуд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки та арифметичні помилки.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року вказано, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних частках, тобто, після після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на Ѕ частку квартири.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли: її чоловік - ОСОБА_6 , звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса, та син - ОСОБА_1 , що встановлено судовими рішеннями у цій справі.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 успадкували по ј частці квартири, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним лише щодо ј частки квартири.

Оскільки у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним лише щодо ј частки спадкового майна, а спадковим майном є Ѕ частка квартири АДРЕСА_2 , Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне виправити допущену в постанові описку.

Керуючись статтями 269, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

У восьмому абзаці дев`ятої сторінки мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважати написаним: « ОСОБА_6 та ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 успадкували по 1/4 частці квартири, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним щодо 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 ».

У резолютивній частині постанови вважати написаним: «свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 січня 2006 року, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, є недійсним щодо 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 ».

У іншій частині заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик