РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 листопада 2019 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І. А.

(Справа № 285/3379/19, провадження у справі № 2/0285/1234/19)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та орган опіки і піклування Новоград-Волинської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2019 року до суду звернулась позивач ОСОБА_2 з позовом до відповідач ОСОБА_2 , про визнання останньої та її неповнолітнього сина такими, що втратили право користування житлом по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 2/3 частини вищезазначеного будинку. В 2011 році її син ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 , уклали шлюб. В зв`язку з укладанням шлюбу, відповідачку як члена сім`ї 02.09.2011 року було зареєстровано в будинку, де вона проживала до 2017 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 17.01.2018 року шлюб між її сином та відповідачкою розірваний, але фактично шлюбні відносини припинились в 2017 році, і з того часу відповідачка разом з сином в будинку не проживають без поважних причин. Будь-яких перешкод в проживанні вона відповідачці не чинить. Відповідач не є членом її сім`ї, в будинку не проживає але продовжує бути зареєстрованою в ньому, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що в свою чергу тягне за собою порушення її права на розпорядження майном.

Позивач керуючись ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та посилаючись на те, що оскільки відповідачка не є членом її сім`ї, в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, просить суд позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за її відсутності. Також вказала, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, письмові пояснення щодо позову не направляла

Представник органу опіки і піклування в своїх письмових поясненнях просить суд відмовити в задоволенні позову в частині визнання малолітньої дитини такої, що втратила право на користування житлом.

З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 2/3 частин будинку АДРЕСА_1 належить позиваці ОСОБА_1 на праві власності, згідно свідоцтва про право на спадщину від 23 жовтня 2006 року. Інша частина будинку по 1/6 частці належить третім особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.10.2006 року/а.с.6, 7/.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , згідно довідки №3065 від 16.09.2019 року, зареєстрована в будинку з 22.02.2011 року, як член сім`ї сина позивачки /а.с.11/

17 січня 2018 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Також встановлено, що відповідачка з 2017 року по місцю реєстрації не проживає, що підтверджується Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради РассадінаА. О. від 16.09.2019 року /а.с.12/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16).

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивачки, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будинком з 2017 року не користується, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право на користування житлом, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо визнання втративши право на житло малолітньої дитини ОСОБА_3 , то суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється сином відповідачки ОСОБА_6 , а також внуком позивачки, чого в підготовчому засіданні остання не заперечувала.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Встановлено, що третя особа ОСОБА_4 є співвласником будинку та батьком ОСОБА_3 .

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній ОСОБА_3 набув право власності або право постійного користування іншим житлом, позивачем не надано.

Таким чином, враховуюче, що дитина наданий час за своїм віком не може самостійно визначати своє місце проживання, є членом сім`ї співвласника будинку, а сам по собі факт її не проживання у будинку, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНКОПП НОМЕР_1 , проживаючої та зареєстрованої АДРЕСА_1 )до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та орган опіки і піклування Новоград-Волинської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили , якщо протягом тридцяти днів відповідачем не подано заяву про перегляд заочного рішення або позивачем апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повне судове рішення складено - 07.11.2019 року.

Головуючий