ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Блажко І.О. від 13 жовтня 2014 року по справі за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Кругового С.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року начальник ВДВС Полтавського РУЮ Круговий С .В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним своїх зобов`язань.

Подання вмотивоване тим, що на виконанні в ВДВС Полтавського РУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 44223983 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованості на загальну суму 2237060,21 грн. та інших платежів, які в добровільному порядку не сплачуються, боржник уникає виконання і не бажає виконувати судове рішення.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року подання начальника відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції Кругового С.В. - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання рішення Київського районного суду м. Полтави №2-315/11 від 01.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 2237060,21 грн. та витрат на ІТЗ судового процесу в сумі 120 грн.

Ухвала вмотивована доведеністю факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду та відповідно наявністю підстав, достатніх для вжиття заходів у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України для забезпечення виконання судового рішення.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 вересня 2016 року виправлено описку в ухвалі від 13 жовтня 2014 року та зазначено вірно дату народження боржника « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Зокрема вказує на відсутність доказів щодо його ухилення від виконання зобов`язань, а відсутність грошових коштів для погашення боргу, на його думку, не є достатньою правовою підставою для обмеження у праві виїзду за кордон.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, постановами головного державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ від 16.06.2014 року відкрито виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 2237060,21 грн., ІТЗ судового процесу 120 грн. та державного мита в розмірі 1700 грн.

В цей же день головним державним виконавцем ВДВС Полтавського РУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборони на його відчуження.

В зв`язку з невиконанням боржником судового рішення ані в добровільному, ані в примусовому порядку, стягувач в жовтні 2014 року звернувся до ВДВС Полтавського РУЮ з заявою про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 в якості заходу забезпечення виконання судового рішення, що, в свою чергу, стало підставою для звернення ВДВС Полтавського РУЮ до суду з відповідним поданням згідно до положень ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Встановлене судом ухилення боржника від виконання зобов`язань стало підставою для задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_1 заходу забезпечення виконання судового рішення у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

У відповідності до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України, в редакції на час розгляду подання, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналогічна норма міститься в ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України, яка передбачає, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В даному випадку матеріалами справи доводиться, що достовірно знаючи про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню судового рішення про стягнення з нього як з боржника боргу по кредиту на суму 2237060,21 грн., ОСОБА_1 не вчинив жодної дії, спрямованої на виконання вказаного рішення суду.

Як було з`ясовано в судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги, на даний час борг залишається не погашеним.

Таким чином, як станом на час розгляду подання державного виконавця в жовтні 2014 року, так і на час розгляду апеляційної скарги станом на листопад 2019 року, боржником не вчинено жодної дії по виконанню судового рішення, а стягнутий на користь банку борг залишається в тому самому розмірі.

Вказана бездіяльність боржника, яка полягає у свідомому та навмисному невиконанні ним визначених судовим рішенням обов`язків - є достатньою правовою підставою для застосування до останнього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як заходу забезпечення виконання судового рішення.

Вірно врахувавши обставини, на які в своєму поданні посилався державний виконавець, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів, визначених положеннями ст. 377-1 ЦПК України, в редакції на час розгляду подання.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Саме по собі посилання апелянта на те, шо в березні 2013 року державним виконавцем був вчинений опис належного йому майна -будинку в АДРЕСА_1 - не виключає обставин, на які посилався в своєму поданні державний виконавець, і яким суд дав вірну юридичну оцінку.

Зокрема тому, що самим боржником не вчинено ніяких дій, спрямованих на виконання судового рішення, що свідчить про його бездіяльність та відсутність будь-якого бажання виконувати зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням.

На користь таких висновків місцевого суду свідчить і те, що станом на час розгляду апеляційної скарги судове рішення залишається взагалі не виконаним, а самим боржником впродовж п`яти років з часу відкриття виконавчого провадження не здійснено жодних дій по його виконанню.

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що не виконанню судового рішення сприяла сама бездіяльність державного виконавця, оскільки ОСОБА_1 в передбаченому законом порядку такі дії чи бездіяльність державного виконавця ним не оскаржувались, а відтак факт бездіяльності є не доведеним.

Крім того, покладене на боржника обмеження в праві виїзду за межі України не суперечить практиці Європейського Суду, зокрема висновкам, викладеним в рішенні по справі «Рінер проти Болгарії (заява № 46343/99), оскільки таке обмеження вжито саме як захід для забезпечення виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням та мотивуватиме боржника вживати дії з метою погашення боргу.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали місцевого суду як постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 листопада 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бондаревська С.М. Триголов В.М.