Справа № 425/1024/18
Провадження № 22-ц/810/806/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Луганської В.М., Карташова О.Ю.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач Божко Катерина ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2019 року, ухваленого Рубіжанським міським судом у складі: судді Москаленко В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 104152,48 грн, який мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 травня 2008 року ОСОБА_2 (далі - відповідач) від позивача отримала кредит у розмірі 4900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Оскільки відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 травня 2008 року в сумі 104152,48 грн, з яких: 4729,76 грн - заборгованість за кредитом, 90088,96 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4136,02 грн заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 4947,74 грн - штраф (процентна складова), судові витрати у розмірі 1762,00 грн, яка утворилася станом на 28 лютого 2018 року.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 15.06.2018 року ухвалено заочне рішення за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21.05.2008 року станом на 28.02.2018 року в загальному розмірі 104152,48 грн та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 08.04.2019 року заяву представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 15.06.2018 року у цивільній справі № 425/1024/18 (провадження № 2/425/248/18) за вищевказаним позовом задоволено. Заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2019 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.05.2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 4729,76 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 79,29 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафу в сумі 99422, 72 грн відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, неповно з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Банк вважає, що, підписавши заяву, відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, а відсутність підпису позичальниці на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, суд не взяв до уваги, що в підписаній позичальником заяві вказано базову відсоткову ставку за користування кредитом 3 % на місяць, підтвердила отримання картки та пін-коду до неї. Підпис відповідачка поставила саме в заяві позичальника, яким засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитуванням саме на таких умовах. Тобто, сторонами при укладені кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, у тому числі щодо відсотків та штрафів. В порушення вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якими забороняється надання безпроцентних кредитів, суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування, що ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2019 року в даній справі визначено склад колегії суддів: Назарова М.В. (головуючий суддя), Карташова О.Ю., Луганської В.М.

Ухвалою суду від 20 вересня 2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року призначено судовий розгляд справи на 05 листопада 2019 року об 11-й.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмовлених позовних вимог у стягненні процентів за користування коштами, штрафів та пені і комісії за умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого в частині першій статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.

Відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за користування кредитом суд мотивував відсутністю доказів про належне погодження сторонами умов кредитування, відсутністю інформації про ознайомлення позичальника як споживача банківських послуг з умовами, які містяться саме на сайті «Приватбанку» і які банк неодноразово змінював, а також недоведеністю позивачем заявлених вимог, оскільки на поданому позивачем бланку анкети-заявки відсутній підпис позичальника.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, і доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2008 року ОСОБА_2 було підписано заяву про оформлення на своє ім`я кредиту та 06 травня 2008 року довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до яких вона оформила на своє ім`я кредитну картку «Універсальна», відсоткова ставка в місяць становить 3,0 %, тобто 36 % на рік, погодила розмір пені на несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення строків платежів у розмірі 250 грн. та 5 % від суми позову, а також комісію за отримання балансу на чек в банкоматі (крім чеку на операцію на зняття готівки) та комісію за безготівковий платіж в системі інтернет-банкінгу (Приват 24) (а.с. 10, 11).

Вказаний договір про надання банківських послуг складається із заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та правил (а.с. 10-17).

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідачка погодила Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», та погодила щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості).

Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про недоведеність позивачем за допомогою належних доказів укладення сторонами кредитного договору, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 21 травня 2008 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До позовної заяви позивачем додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.05.2008 року, укладеного між сторонами, вбачається, що станом на 28 лютого 2018 року у відповідачки ОСОБА_2 перед банком утворилась заборгованість в розмірі 104152,48 грн, з яких: 4729,76 грн - заборгованість за кредитом, 90088,96 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4136,02 грн заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 4947,74 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 5-9).

Розглядаючи справу, суд має керуватися такими засадами судочинства як змагальність сторін та диспозитивність. Позивач, користуючись своїми правами, надав на підтвердження обґрунтованості позову вищезазначені докази як на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами, так і його виконання сторонами, що не спростовано будь-якими іншими доказами і що судом безпідставно не взято до уваги та не дано належної оцінки.

Свою позицію по справі відповідачка висловила в заві про скасування заочного рішення, де йдеться лише про неповідомлення їй належним чином про дату, час ті місце розгляду справи, а також про її проживання в зоні проведення антитерористичної операції, а отже, законодавчу заборону нараховувати їй пені, штрафи та комісії як санкції за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.

Жодних заперечень відповідачки проти позову з огляду на заперечення нею «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку» матеріли справи не містять.

Не оскаржується відповідачкою і отримання нею кредиту у розмірі 4729,76 грн, які стягнуті з нею судовим рішенням по теперішній справі.

Враховуючи невиконання судом свого обов`язку щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, предмет і підстави позову та з метою повного і всебічного з`ясування обставин, колегія суддів вважає необхідним прийняти докази, надані позивачем під час знаходження справи в суді апеляційної інстанції - довідку про те, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 21 травня 2008 року надавалися кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зі строком дії відповідно до 01/12, 10/15, 06/17 (а.с. 195) та рух коштів по вказаних картках за період з 2008 року по вересень 2019 року (а.с. 179-194).

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка після отримання картки неодноразово здійснювала операції щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувалая за придбанні товари та частково погашала заборгованість по кредиту.

Вказані дії відповідача свідчать як про погодження Умов та правил надання банківських послуг позивачем, так і про часткове виконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

При цьому, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Натомість по теперішній справі, ніким не заперечувалися вказані обставини та укладення між сторонами кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Договір укладений 21 травня 2008 року, строк дії картки до 30.06.2017 року включно, тому колегія суддів вважає, що строком повернення кредиту є червень 2017 року.

Переглядаючи справу в цій частині за доводами скарги, колегія суддів бере до уваги пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, де зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 30 червня 2017 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Заборгованість по процентам, щодо стягнення якої ставиться питання позивачем, розрахована позивачем, виходячи із процентної ставки 3 % на місяць, та у письмових поясненнях до суду апеляційної інстанції Банком розрахована до 30.06.2017 року (останній день строку дії картки) 4729,76 (заборгованість за кредитом) * 0,1 * 821 (кількість днів прострочення) = 3883,13 грн.

Апеляційний суд погоджує такий розрахунок та вважає за необхідне стягнути вказану суму з відповідачки на користь позивача як доведену належними доказами.

В іншій частині про стягнення відсотків позивачу слід відмовити у задоволенні позову за період з 01 липня 2017 року за необґрунтованістю.

За таких обставин у наведеній частині рішення суду як ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, оскільки строк дії картки відповідно до наданих позивачем доказів встановлений до 30 червня 2017 року і розрахунок заборгованості по відсотках зроблений за період до цієї дати та становить 3883,13 грн.

Що стосується доводів скарги в іншій частині про стягнення нарахованої Банком пені, комісії та штрафів, то колегія суддів зауважує наступне.

Пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися після 14 квітня 2014 року (а.с. 9), а суми штрафів позивачем нараховані під час подачі позову до суду, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610, 611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, і про це зазначає позивач в своєму позові та апеляційній скарзі, відповідачка ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Рубіжне Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, вся пеня нарахована за період після вказаної дати, то позов в цій частині задоволенню не підлягає як необґрунтований.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає зазначені банком терміни.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 250 грн штрафу (фіксована частина) та 4947,74 грн штрафу (процентна складова), розрахунок якої здійснений таким чином, що банком нарахування штрафу здійснювалося у березні 2018 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

Тому вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 штрафів та пені за кредитним договором від 21 травня 2008 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю з огляду на наведені обставини, а доводи скарги в цій частині про задоволення позову є помилковими.

Враховуючи, що судом першої інстанції відмова у задоволенні позову мотивована непогодженням сторонами умов кредитного договору, в тому разі і щодо пені, комісії, штрафів, що є помилковим, то рішення суду в наведеній частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Враховуючи, що позивачем під час подання позову з ціною позову 104152,48 грн сплачено 1762 грн і за подання апеляційної скарги 2643 грн., позов задоволено на 8612,89 грн (4729,76 + 3883,13), то до стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» належить 364,27 грн (8612,89 х 4405 : 104152,48).

Відповідачкою за подачу заяви про перегляд заочного рішення сплачено 384,20 грн (а.с. 67).

Оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а заява відповідачки про перегляд заочного рішення задоволена, то шляхом взаємозаліку з позивача на користь відповідачки до стягнення належить 384,20 грн.

Шляхом взаємозаліку судових витрат у вигляді судового збору, що належать до стягнення з кожної сторони на користь іншої, з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 належить 19,93 грн (384,20 364,27).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № б/н від 21 травня 2008 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) відсотки за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 21 травня 2008 року за період по 30 червня 2017 року у розмірі 3883,13 грн.

У задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 21 травня 2008 року за період з 01 липня 2017 року по 28 лютого 2018 року, пені та комісії 4136,02 грн, штрафів 250 грн. та 4947,74 грн відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 19,93 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: