Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 755/5139/17-ц

провадження № 61-42913св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва, у складі судді Савлук Т. В.,від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,від 25 липня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк». На його ім`я відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 , оформлений як «Золота картка моряка». Навесні 2014 року його рахунок та кошти, які знаходились на ньому у розмірі 17 870, 47 доларів США, були заблоковані ПАТ КБ «Приватбанк».

28 лютого 2017 року, він звертався до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою м. Дніпро вул. Набережна Перемоги буд. 50, з вимогою видати належні йому грошові кошти, попередньо погодивши дату та відділення в якому він зміг би їх отримати, однак, отримав відмову, оскільки рахунок був відкритий на тимчасово окупованій території АР Крим, а банк позбавлений доступу до відповідних відділень тимчасово окупованої території, за таких обставин позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом за відновленням свого порушеного права.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 17 870, 47 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 17 870, 47 доларів США.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача про повернення банківського вкладу, який відкрито за картковим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 17 870, 47 доларів США, є правомірними та підлягають задоволенню, оскільки банком порушено договірні зобов`язання у частині повернення банківського вкладу у межах строків, узгоджених сторонами договору.

Відмовляючись повернути кошти, які знаходяться на банківському рахунку, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до статі 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Доводи банку щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ «ПриватБанк», розташованому у АР Крим, та прийняття рішення про припинення діяльності на території півострова філій ПАТ КБ «ПриватБанк», є безпідставними, оскільки договір укладений між позивачем та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження якої є м. Дніпро. Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання юридичною особою банку взятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2018 рокуі ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов безпідставного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Судом не з`ясовано факт надходження коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 17 870, 47 доларів СШАта їх наявність на даний час. Позивачем не доведено факту укладення договору банківського рахунку та зарахування коштів на рахунок.

Також не враховано місцевим судом наявність судового рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя (іменем Російської Федерації) від 11 грудня 2015 року про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором банківського вкладу у розмірі 45 955, 91 російських рублів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

28 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Пророка В. В. у касаційному провадженні № 61-42913св18 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справу розподілено судді-доповідачу.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 . є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» та має у банку картковий рахунок № НОМЕР_1 оформлений як «Золота картка моряка» на якому наявні грошові кошти у розмірі 17 870, 47 доларів США, що підтверджується випискою № 22215703 від 03 липня 2014 року за період з 30 жовтня 2013 року по 03 липня 2014 року за рахунком № НОМЕР_1 оформленого на ОСОБА_1 (т.1, а.с. 12-14).

Наявність балансу на картковому рахунку № НОМЕР_1 підтверджується квитанцією № TS200025 від 05 травня 2017 року (т.1, а. с. 149) та інформацією про залишки коштів та нараховані відсотки клієнта від 31 січня 2018 року № НОМЕР_3 (т.1, а.с. 213, 214).

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 через уповноваженого представника в особі ОСОБА_2 звернувся до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про видачу належних йому на рахунку № НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 17 870, 36 доларів США (т.1 а. с. 23), однак йому було відмовлено листом від 28 березня 2017 року вих. № 20.1.0.0.0/7-20170228/4582 (т.1, а.с. 24).

22 червня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення доказів. Зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» надати суду належним чином завірені копії наступних документів:

- виписку про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), у ПАТ КБ «Приватбанк»;

- письмову інформацію наступного змісту: на який саме рахунок балансової групи «2903» переведені кошти з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

- належним чином засвідчений документ (наказ, розпорядження, рішення тощо), виданий від імені ПАТ КБ «Приватбанк» та/або іншою особою, на підставі якого заблоковано рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

- належним чином засвідчений документ (наказ, розпорядження, рішення тощо), виданий від імені ПАТ КБ «Приватбанк» та/або іншою особою, на підставі якого з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), переведені кошти на рахунок балансової групи «2903».

Ухвала суду про забезпечення доказів ПАТ КБ «ПриватБанк» залишилась без виконання.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Справа переглядається лише у межах доводів касаційної скарги.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

За правилами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (частина перша статті 1060 ЦК України).

Положення статті 1059 ЦК України регулюють питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Виходячи з норм статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (далі - Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Під час розгляду справи ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечувало щодо укладення з ОСОБА_1 договору банківського вкладу (картковий рахунок № НОМЕР_1 оформлений як «Золота картка моряка»).

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За таких обставин, встановивши невиконання ПАТ КБ «ПриватБанк» договірних зобов`язань та врахувавши, що заявником було доведено наявність балансу на картковому рахунку № НОМЕР_1 (квитанція № TS200025 від 05 травня 2017 року), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог щодо повернення банківського вкладу, який відкрито за картковим рахунком № НОМЕР_1 у розмірі 17 870, 47 доларів США, оскільки відповідачем порушено договірні зобов`язання у частині повернення банківського вкладу у межах строків, узгоджених сторонами договору.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 263 ЦПК України, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються переоцінки доказів, та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. До таких актів відноситься і рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 11 грудня 2015 року, постановлене ім`ям Російської Федерації.

За таких обставин, доводи заявника про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій вказаного судового рішення є необґрунтованими.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська