Постанова

Іменем України

08 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 707/2307/16-ц

провадження № 61-29078св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави, в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов Олександр Сергійович, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Елеонора Антонівна, виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради Черкаського району,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2017 року, постановлене колегією у складі суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Черкаська місцева прокуратура в інтересах держави в особі державного підприємства «Черкаське лісове господарство»

(далі - ДП «Черкаське лісове господарство») звернулась із позовом до

ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Старовойтов О. С., приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Левицька Е. А., виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради Черкаського району, про скасування державної реєстрації та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги прокурор обґрунтував тим, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року визнано незаконним і скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 372 від 06 листопада 2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер :03:001:0033. Визнано недійсним державний акт серії ЯЕ № 630901 від 28 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею

0,10 га, виданий ОСОБА_3 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку. Витребувано від ОСОБА_3 спірну земельну ділянку на користь ДП «Черкаське лісове господарство», як земельну лісову ділянку.

Під час виконання зазначеного рішення суду Черкаською місцевою прокуратурою встановлено, що речове право на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2015 року.

Рішенням державного реєстратора за ОСОБА_2 зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, під час розгляду справи в суді речове право на спірну земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 на підставі договору міни від 04 листопада 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням державного реєстратора від 04 листопада 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано речове право на спірну земельну ділянку.

На підставі розробленої технічної документації із землеустрою щодо об`єднання об`єкту нерухомого майна від 13 лютого 2017 року державним реєстратором 20 лютого 2017 року було прийнято рішення про об`єднання об`єктів нерухомого майна, а саме спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0033 з іншою земельною ділянкою, якою володіє відповідач та створений новий об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0072 загальною площею 0,20 га .

Посилаючись на те, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,10 га, розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, за кадастровим номером :03:001:0033 вибула з користування

ДП «Черкаське лісове господарство» не з його волі, прокурор вважав, що земельна ділянка має бути витребувана із незаконного володіння

ОСОБА_4 на користь держави в особі постійного лісокористувача.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, прокурор просив скасувати рішення державного реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Дудіної-Богданової К. О. від 20 лютого 2017 року за № 33927682 про державну реєстрацію права власності з відкриттям розділу на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0072 загальною площею 0,20 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту за ОСОБА_1 (об`єкт нерухомого майна № 249); витребувати у ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0072, що становить 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, шляхом виготовлення технічної документації щодо її поділу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області

від 19 липня 2017 року, ухваленим у складі судді Морозова В. В., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для особи, яка в подальшому придбала земельну ділянку, а позбавлення добросовісного набувача права власності на земельну ділянку без відповідної компенсації суперечить рішенням Європейського суду з прав людини та порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2018 року скасовано заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області

від 19 липня 2017 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Витребувано у ОСОБА_1 1/2 частку земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0072, що становить 0,10 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту, шляхом виготовлення технічної документації щодо її поділу.

Скасовано рішення державного реєстратора Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Дудіної-Богданової К. О. від 20 лютого 2017 року за № 33927682 про державну реєстрацію права власності з відкриттям розділу на земельну ділянку за кадастровим номером :03:001:0072 загальною площею 0,20 га, розташовану в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту за ОСОБА_1 (об`єкт нерухомого майна № 249).

Мотиви і короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2017 року та залишити в силі заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 707/2307/16-ц із Черкаського районного суду Черкаської області.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 707/2307/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковим застосуванням апеляційним судом до спірних правовідносин статті 388 ЦК України, оскільки заявник набула право власності на спірну земельно ділянку на підставі договору міни № 8244 від 04 листопада 2016 року, укладеним між нею та ОСОБА_2 , яка в свою чергу набула право власності на земельну ділянку уклавши договір купівлі-продажу № 3121 від 07 вересня 2015 року із ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_3 на час продажу спірної земельної ділянки не знав про існування заочного рішення щодо визнання недійсним державного акту та витребування у нього земельної ділянки. Отже відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, тому рішення апеляційного суду призводить до непропорційного втручання держави у її право на мирне володіння майном.

Також вказує, що земельна ділянка вибула з власності ДП «Черкаське лісове господарство» у зв`язку з добровільною відмовою останнього від цієї ділянки відповідно до клопотання від 12 червня 2007 року № 470-01.

Земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером :03:001:0033 не існує як об`єкта права власності, оскільки вона увійшла до складу земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером :03:001:0072 шляхом їх об`єднання та закриття відповідного розділу в реєстрі як про об`єкт права власності.

На думку заявника, прокурор не може бути належним позивачем, оскільки згідно статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі державних компаній.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року, яке набрало законної сили

10 березня 2015 року визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської районної державної адміністрації № 372 від 06 листопада

2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок та передачу у власність та обслуговування жилих будинків» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га з кадастровим номером :03:001:0033, що розташована в адміністративних межах Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту. Визнано недійсним державний акт від 28 грудня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, виданий ОСОБА_3 , та скасовано державну реєстрацію вказаної земельної ділянки. Витребувано від ОСОБА_3 спірну земельну ділянку на користь ДП «Черкаське лісове господарство».

На підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на вказану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2 .

В подальшому право власності на спірну земельну ділянку перейшло до

ОСОБА_1 на підставі договору міни від 04 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

На підставі рішення державного реєстратора спірну земельну ділянку об`єднано з іншою і таким чином створено земельну ділянку площею 0,20 га з кадастровим номером :03:001:0072.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилом статті 387 ЦК Українивласник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), Уст лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Встановивши, що судовим рішенням у цивільній справі № 707/25/15-ц, яке набрало законної сили, встановлено порушення Черкаською районною державною адміністрацією вимог Лісового кодексу України

(далі - ЛК України) щодо передачі фізичній особі земельної ділянки лісового фонду державної власності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог прокурора та витребування цієї земельної ділянки у її власника на час вирішення справи - ОСОБА_1 , оскільки спірна земельна ділянка незаконно вибула із власності держави.

Твердження заявника про те, що рішення апеляційного суду є непропорційним втручанням у її право на мирне володіння майном, касаційний суд вважає безпідставним.

Так, предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.

Перший протокол ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року

№ 475/97-ВР і з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року

№ 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня

2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада

2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені апеляційним судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до особи, яка відчужила їй спірну земельну ділянку, із вимогами про компенсацію завданих їй збитків, а положеннями частини четвертої статті 390 ЦК України гарантовано право особи, яка доведе що є добросовісним набувачем, на відшкодування здійснених витрат на поліпшення майна у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства й в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки та її місцезнаходження, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що спірна ділянка має ознаки земель лісового фонду, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону.

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЛК України та

ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава делегувала Черкаській районній державній адміністрації повноваження щодо розпорядження землями державної власності, виключно у спосіб та в межах повноважень, передбачених законом.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області

від 27 лютого 2015 року у справі № 707/25/15-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження Черкаської РДА № 372 від 06 листопада 2007 року «Про передачу у власність земельних ділянок та передачу у власність та обслуговування жилих будинків» в частині затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки. При цьому, суд встановив, що Черкаська РДА вийшла за межі наданих їй повноважень.

Отже розпорядження Черкаською РДА спірною земельною ділянкою не у спосіб та не в межах повноважень, передбачених законом, не може вважатись вираженням волі держави, як власника земельної ділянки, на її відчуження.

За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції у справі, що переглядається, не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Доводи касаційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин статті 388 ЦК України є помилковим тлумаченням відповідачем норм матеріального права, яким апеляційний суд надав належну оцінку.

Посилання відповідача на відсутність повноважень у прокурора представляти інтереси держави в даній справі відхиляються касаційним судом, оскільки відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У справі, що переглядається, прокурор обґрунтував наявність порушення інтересів держави, а суд апеляційної інстанції правильно вважав вказане обґрунтування належним.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постановленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до необхідності переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українивиходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта