Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 754/15193/16-ц

провадження № 61-32228св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року у складі судді Галась І. А. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Усика Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про зобов`язання вчинити дії, стягнення пені.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25 березня 2014 року уклала з ФОП ОСОБА_2 договір ремонту транспортного засобу. Цього ж дня на виконання договору згідно з актом прийому - передачі передала ОСОБА_3 , а останній отримав автомобіль для виконання ремонтних робіт на станції технічного обслуговування, розташованій на АДРЕСА_1 .

03 квітня 2014 року ОСОБА_3 надав їй розписку про те, що взяв автомобіль для виконання капітального ремонту, отримав від ОСОБА_4 кошти для виконання ремонту та зобов`язується виконати ремонтні роботи протягом двох місяців.

Оскільки відповідачі не виконали послуги з ремонту її автомобіля, кошти, сплачені за ремонт не повернули, позивач просила суд зобов`язати їх протягом двох місяців з дня прийняття рішення здійснити передбачений договором ремонт автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повернути їй його, стягнути на її користь пеню в розмірі 581 940,00 грн та понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 230 550,00 грн пені та 2305,50 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки станом на 22 жовтня 2014 року ремонт автомобіля здійснено не було, а отже наявні, передбачені частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 пені. Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки нарядом-замовленням не визначено строку виконання ремонтних робіт, то пеня підлягає обрахуванню зі спливом семиденного строку з дня пред`явлення позивачем вимоги, а саме: з 13 липня 2016 року і до пред`явлення позову.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов`язання відповідачів здійснити передбачений договором ремонт автомобіля та повернути його власнику, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена вимога не може бути задоволена з огляду на відсутність конкретного переліку робіт, які необхідно виконати відповідачам.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 581 940 грн пені та 12 220,74 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що строк виконання ремонтних робіт визначено розпискою від 03 квітня 2014 року - протягом двох місяців, і оскільки станом на 03 червня 2014 року ремонт автомобіля здійснено не було позивач має право на стягнення пені за весь час прострочення.

В частині вимог про зобов`язання відповідачів здійснити передбачений договором ремонт автомобіля та повернути його власнику, апеляційний суд відмовив з огляду на те, що права позивача не підлягають захисту в обраний ним спосіб, оскільки він не є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, ОСОБА_2 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з'ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, судами обох інстанцій порушений порядок дослідження доказів, оскільки у розписці від 03 квітня 2014 року міститься підтвердження прийняття на себе обов`язків із ремонту автомобіля ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , а наряд-замовлення від 25 березня 2014 року, в якому наявна печатка, не підтверджує того факту, що ОСОБА_2 прийняла на себе такі зобов`язання.

Також суди не взяли до уваги, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відсутні трудові правовідносини.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в яких просила скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанції - без змін, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про зобов`язання вчинити дії, стягнення пені та витребувано з Деснянського районного суду міста Києва зазначену справу.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду на підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 754/9769/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2009 року № 29 ОСОБА_1 є власником автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

25 березня 2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір ремонту транспортного засобу -автомобіля «Nissan».

З метою проведення ремонту автомобіля, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підписали наряд-замовлення на виконання робіт від 25 березня 2014 року № 9. Загальна вартість робіт становить 530 000,00 грн. Наряд-замовлення підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і скріплений печаткою ФОП ОСОБА_2 .

Згідно з актом прийому-передачі ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 автомобіль «Nissan», номер кузова НОМЕР_2 , для виконання ремонтних робіт на СТО, розташованій на АДРЕСА_1 .

03 квітня 2014 року ОСОБА_3 надав позивачу розписку, згідно з якою діючи, як виконавчий директор ФОП ОСОБА_2 взяв автомобіль «Nissan» для виконання капітального ремонту, а кошти для виконання ремонту отримав від ОСОБА_4 , а також зобов`язався виконати ремонт протягом двох місяців.

Станом на 22 жовтня 2014 року ремонт автомобіля «Nissan» здійснено не було.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Апеляційний суд встановив, що 25 березня 2014 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір ремонту транспортного засобу.

Замовлення послуг та передача автомобіля станції технічного обслуговування підтверджується укладеним між позивачем та ОСОБА_3 нарядом-замовленням від 25 березня 2014 року № 9 та актом прийому-передачі від 25 березня 2014 року.

Отже, між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами глави 63 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Укладеним між сторонами нарядом-замовленням не було погоджено строк виконання ремонтних робіт.

Проте такий строк сторони погодили в інший спосіб, що не заборонено законом, а саме: розпискою від 03 квітня 2014 року- протягом двох місяців.

Оскільки, у визначений розпискою від 03 квітня 2014 року строк ремонтні роботи автомобіля виконані не були, висновок апеляційного суду про те, що позивач має право на стягнення пені за весь час прострочення, є правильним.

Установивши, що розписка містить дані, які підтверджують, що ОСОБА_3 діяв в інтересах ФОП ОСОБА_2 і що останні пов`язані з правовідносинами, які виникли з наряду-замовлення від 25 березня 2014 року № 9, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про стягнення пені з ОСОБА_2

Аргументи касаційної скарги про те, що наявність печатки ФОП ОСОБА_2 не підтверджує того факту, що саме вона прийняла на себе обов`язок з ремонту транспортного засобу позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки у постанові Верховного Суду від 23 липня 2019 року у справі № 918/780/18 зроблено висновок, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та порушили порядок дослідження доказів, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідно до статей 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, тому виконання зазначеного рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук