Постанова

Іменем України

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/13677/17-ц

провадження № 61-4233св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - Олександрівська клінічна лікарня м. Києва,

представники відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року в складі суддіЦокол Л. І. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада

2017 рокув складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОлександрівської клінічної лікарні м. Києва про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він 10 липня 2015 року був прийнятий до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на посаду завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти).

Наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 09 березня 2016 року

№ 65-к йому дозволено працювати на 0,25 ставки додатково по сумісництву лікарем-урологом операційного блоку урології з 03 березня 2016 року по

31 грудня 2016 року, з відпрацюванням додаткового робочого часу згідно з графіком.

13 лютого 2017 року позивача було ознайомлено з наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва по особовому складу від 30 грудня 2016 року № 408-к про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти) 30 грудня 2016 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України та видано трудову книжку.

Крім того, 13 лютого 2017 року в усному порядку відповідачем було повідомлено позивача про те, що посада лікаря-уролога операційного блоку урології, яку обіймав останній згідно з наказом від 09 березня 2016 року № 65-к скорочено, і позивач підлягає звільненню на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд: поновити його на посаді завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти) в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва та на посаді лікаря-уролога операційного блоку урології в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва за сумісництвом на 0,25 ставки; зобов`язати відповідача відшкодувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з

31 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року включно в сумі 5 908,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 3 840,00 грн та допустити до негайного виконання судове рішення.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада

2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спецкошти) Олександрівської клінічної лікарні м. Києва з 31 грудня 2016 року.

Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2016 року по 31січня 2017 року в розмірі 5 908,00 грн.

Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 840,00 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивача звільнено з роботи з порушенням норм трудового законодавства, позивач не був повідомлений про зміну структури та штатного розпису, про скорочення в числі інших і його посад, йому не було запропоновано інших посад або роботи та не було ураховано його переважне право, виходячи з досвіду роботи, кваліфікації, наукового звання професора, на залишення на роботі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2018 року Олександрівська клінічна лікарня м. Києва подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем дотримано процедуру, передбачену трудовим законодавством та правомірно звільнено позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відзив позивачем на касаційну скаргу не подано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 10 липня 2015 року згідно з наказом від 09 липня

2015 року № 130/к ОСОБА_1 був прийнятий до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на посаду завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти).

Наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 09 березня 2016 року

№ 65-к, ОСОБА_1 дозволено працювати додатково на 0,25 ставки по сумісництву лікарем-урологом операційного блоку урології з 03 березня

2016 року по 31 грудня 2016 року з відпрацюванням додаткового робочого часу згідно графіка.

05 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості щодо досудового розслідування за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 368 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 було відсторонено від посади лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти) Олександрівської клінічної лікарні м. Києва строком до 31 жовтня 2016 року.

Наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 жовтня 2016 року № 533 внесено зміни до структури Олександрівської клінічної лікарні, затвердженої наказом Департаменту від 23 вересня 2016 року № 497 та визнано цей наказ таким, що втратив чинність.

13 жовтня 2016 року винесено наказ № 135 «Про скорочення видатків за рахунок спеціального фонду», відповідно до якого скасовано утримання працівників за рахунок коштів цього фонду і згідно з додатком до наказу до переліку позаштатних посад, які утримуються за рахунок коштів спеціального фонду зазначено: завідувач відділенням (директор центру), лікар-уролог консультативної поліклініки (спец кошти) - 1 ставка; лікар-уролог консультативної поліклініки (спец кошти) - 0.5 ставки, тобто ті посади які обіймав позивач.

Наказом від 17 жовтня 2016 року № 136 введено в дію протягом 2 місяців з дати видання цього наказу нову структуру лікарні і новий штатний розпис, затверджений Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з наказом від 17 жовтня 2016 року № 301-к у зв`язку зі змінами у структурі лікарні та у штатному розкладі скорочено посади: завідувача відділенням, лікаря-уролога - 1 ставка; лікаря-уролога - 2 ставки в Операційному блоці урології та завідувача відділенням (директор центру), лікар-уролог - 0.5 ставки у Консультативній поліклініці.

30 грудня 2016 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України і лише

13 лютого 2017 року позивача було ознайомлено з наказом Олександрівської клінічної лікарні м. Києва по особовому складу від 30 грудня 2016 року № 408-к про звільнення його з посади завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 частини першої, другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частин першою, другою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог процедури звільнення, передбаченої статтею 49-2 КЗпП України, а саме - позивач не був особисто попереджений за два місяці про наступне вивільнення працівників та іншої роботи йому не пропонувалося, не дивлячись на наявність вакантних посад, дійшов правильного висновку про те, що Олександрівська клінічна лікарня м. Києва не мала законних підстав для звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому обґрунтовано поновив ОСОБА_1 на роботі та стягнув відповідно до статті 235 КЗпП України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська