Справа № 458/701/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді: Кріль Л.М.

за участю секретаря: Сисан С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні з розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Турківської районної державної адміністрації Львівської області, Нижньояблунська сільська рада Турківського району Львівської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Турківської районної державної адміністрації Львівської області, Нижньояблунська сільська рада Турківського району Львівської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 . Позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та є одинокою людиною, дружини та родичів немає, є інвалідом 3-ої групи загального захворювання. У 2009 році він віднайшов свою племінницю ОСОБА_2 , яка проживала в іншій місцевості. Після тривалого спілкування ОСОБА_2 пообіцяла доглядати його в старості, але умовою було те, щоб її з її неповнолітньою дочкою зареєструвати у його будинку, що дитина буде ходити до школи і має бути зареєстрована в даній місцевості. Відтак, він 08.09.2009 року зареєстрував свою племінницю з її малолітньою дочкою ОСОБА_3 у своєму житловому будинку. До серпня 2014 року відповідачі проживали з ним, однак зовсім не допомагали йому по господарству, не доглядали його, не оплачували комунальних послуг, тощо. Більше того, ОСОБА_2 неодноразово піднімала на нього руку. З серпня 2014 року відповідач ОСОБА_2 забрала дочку ОСОБА_4 і переїхала в інше місце проживання. Місце їх перебування йому не відоме та зв`язку з ними немає. Він проживає сам, йому допомагають сусіди за відповідну плату, він не може отримати субсидію через прописку відповідачів, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Крім того, позивач не може розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Прописка відповідачів у його житловому будинку унеможливлює реалізувати його право на укладення договору дарування чи купівлі-продажу, чи договору довічного утримання, тощо.

Той факт, що відповідачі не проживають у житловому будинку позивача понад чотири роки, підтверджується актами сільської ради, складеними протягом цього терміну, також це можуть підтвердити односельчани.

Те, що ніхто не знає про місце перебування відповідачів, і дитина не відвідує місцевої школи, свідчать відповіді на адвокатські запити від служби у справах дітей, шкіл та сільської ради

Відповідачі не проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 з літа 2014 року, а тому просить визнати ОСОБА_2 та її дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

17.09.2019 року суддею постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження та про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали позивачем отримано згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - 27.09.2019 року, третіми особами Службою у справах дітей Турківської районної державної адміністрації Львівської області - 19.09.2019 року, Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області - 20.09.2019 року. Від відповідачів повернулися поштові відправлення з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання" та про порядок розгляду справи відповідачів повідомлено також і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті Судової влади України.

Сторони по справі клопотань про проведення судового засідання з повідомленням сторін не подавали; відповідач ОСОБА_2 , яка є законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений судом строк відзив на позов не подала, клопотань не заявляла.

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.05.2016 року.

У житловому будинку позивача зареєстровані на проживання його племінниця ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №2487 від 20.11.2017 року, виданою Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області.

Згідно актів обстеження за №2443 від 19.07.2016 року, за №2711 від 22.08.2016 року, за №2489 від 20.11.2017 року, за №203 від 16.01.2018 року про те, що відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані в житловому будинку позивача ОСОБА_1 , але не проживають. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області за №204 від 16.01.2018 року відповідач ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 у житловому будинку позивача не проживають з серпня 2014 року. Згідно інформації служби у справах дітей Турківської районної державної адміністрації за №430/01-29 від 07.06.2018 року вбачається, що за неофіційним повідомленням до них поступила інформація, що ОСОБА_2 повернулася до попереднього місця проживання, тобто виїхала за межі району. Згідно інформації опорного навчального закладу Нижньояблунського НВК ЗНЗ I-II ступенів - ДНЗ Турківської районної ради Львівської області за №51 від 08.06.2018 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у даному закладі не навчалася і не навчається, місце її перебування та місце перебування її матері ОСОБА_2 їм не відоме. Згідно довідки, виданої дирекцією Турківської загальноосвітньої школи - інтернату I-II ступеня за №47 від 15.06.2018 року про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчалася з 01.09.2012 року по 25.01.2016 року. Мати провідувала її часто, піклувалася про неї. На даний час не навчається у школі-інтернат, місце перебування матері і дитини невідоме.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 цього Кодексу, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№1, 2, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поряд з цим, у відповідності до частин 7, 8 статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Конвенцією "Про права дитини" (ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження (ст.7); жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (ст.16); дитина має право на освіту на підставі рівних можливостей (ст.28); освіта має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі (ст.29).

Судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає більше одного року, що у свою чергу підтверджено матеріалами справи, а тому є всі підстави визнати її такою, що втратила право на користування даним житловим приміщенням.

Також встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстрована і неповнолітня дочка відповідача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не має, оскільки в іншому разі буде порушено її право на проживання у будинку, що у свою чергу передбачено національним законодавством України та Конвенцією "Про права дитини".

З урахуванням наведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Турківської районної державної адміністрації Львівської області, Нижньояблунська сільська рада Турківського району Львівської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - підлягають до часткового задоволення.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 .

На підставі наведеного вище та керуючись статтями 2, 82, 259, 263-265, п.п.15.5 п.15 ч.1 розділу ХIII "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України, статтями 319, 405 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП-невідомий) на користь ОСОБА_1 - 320 (триста двадцять) гривень сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: