Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 639/3593/17

провадження № 61-43462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи: позивач за первісним позовом - ОСОБА_3 , відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,
позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Миронов Олег Анатолійович, та ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2018 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Хорошевського О. М., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати умови договору, стягнення винагороди і витрат щодо зберігання майна.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що 16 січня 2007 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір комісії, який включає умови посередницького договору, договору надання послуг з ремонту та оформлення документів. За умовами вказаного договору ОСОБА_3 зобов`язався за дорученням ОСОБА_5 і за її рахунок знайти об`єкт нерухомості на земельній ділянці, укласти від свого імені договори купівлі-продажу, провести роботи з благоустрою шляхом завершення будівництва, передати право власності на майно ОСОБА_5 За фактом виконання доручень був наданий звіт, після чого повинні були здійснюватися розрахунки.

ОСОБА_3 29 березня 2007 року повідомив ОСОБА_5 про виконання доручення щодо знайдення нерухомості - земельної ділянки з об`єктом незавершеного будівництва з наступною реєстрацією права власності на своє ім`я після проведення капітального ремонту, але не пізніше року з дня підписання додатку № 1 до договору.

Не маючи на час підписання додатку № 4 до договору комісії від 20 серпня

2008 року грошових коштів, що підлягали до сплати позивачеві у розмірі

20 750 грн, ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_3 безкоштовно користуватися майном до оформлення на її ім`я права власності.

Протягом 2008-2010 років позивач за первісним позовом готував документи для оформлення права власності, але ОСОБА_5 ухилялася від виконання своїх зобов`язань. У 2013 році позивач у черговий раз звернувся до ОСОБА_5 з вимогою сплатити йому винагороду за договором комісії, компенсувати витрати, які він поніс у зв`язку з виконанням договору, але вона цього не зробила.

Вказував, що за час утримання майна до 2017 року він витратив значну суму коштів на опалення будинку, його ремонт і ці витрати значно перевищували його винагороду, але в подальшому ОСОБА_5 повідомила про відмову від виконання умов договору та вважала його припиненим.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, її спадкоємцем став її син ОСОБА_2 , тому останній повинен виконувати обов`язки за договором комісії і сплатити винагороду.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 винагороду за виконання договору комісії від 16 січня 2007 року у розмірі 20 750 грн та витрати по зберіганню майна - 135 500 грн.

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій за договором комісії.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що відповідно до договору комісії ОСОБА_3 зобов`язався передати ОСОБА_5 отримане ним майно (будинок літ. «А-1», а також земельну ділянку площею 0,12 га, які розташовані на АДРЕСА_1 ) протягом 10 діб з моменту пред`явлення вимоги ОСОБА_5 . За умовами договору ОСОБА_3 зобов`язався забезпечити схоронність придбаного майна.

Винагорода ОСОБА_3 погоджена у розмірі 5 % від суми угод купівлі-продажу та 5 % від суми вартості проведених поліпшень об`єкту нерухомості, а також повинна бути сплачена протягом 30 календарних діб з дня затвердження письмового звіту про виконання доручення.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20 серпня 2008 року підписано кінцевий звіт та доповнені умови договору комісії від 16 січня 2007 року. Оскільки ОСОБА_3 не мав можливості підготувати документи та оформити право власності на ім`я ОСОБА_5 , вони домовились, що ОСОБА_5 сплатить позивачу винагороду у розмірі 20 750 грн лише після введення об`єкту в експлуатацію.

З 2008 року до 2014 року ОСОБА_3 не надав ОСОБА_5 документи, підтверджуючі введення об`єкту в експлуатацію.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до Харківського адміністративного суду з позовом в якому зазначала, що ОСОБА_3 протягом декількох років відкладав передачу їй майна за договором комісії від 16 січня 2007 року, а в подальшому довідалася про те, що ОСОБА_3 зареєстрував об`єкт нерухомості та земельну ділянку на своє ім`я та отримав у 2010 році дублікат свідоцтва про право власності.

ОСОБА_2 вважав, що своїми діями ОСОБА_3 порушив обов`язки, прийняті ним за договором комісії та відповідно до пункту 4.1 цього договору повинен сплатити пеню у розмірі 1 % вартості договору за кожен день прострочення, тобто за 130 днів (з 18 лютого 2017 року до 20 червня 2017 року) у розмірі 26 975 грн.

Вимога виконати договір в десятиденний термін - до 09 лютого 2017 року, направлена ОСОБА_3 30 січня 2017 року.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь штраф за договором комісії від 16 січня 2007 року у розмірі

26 975 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 30 червня

2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором комісії

від 16 січня 2007 року штраф у розмірі 26 975 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором комісії не виконав, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним витрачено 135 500 грн на зберігання майна комітента.

На теперішній час свідоцтво про право власності на нерухоме майно, придбане ОСОБА_3 за кошти ОСОБА_5 на виконання умов договору комісії від 16 січня 2007 року скасовано. Право власності на цей об`єкт не зареєстровано і, як наслідок, порушені права нового комітента ОСОБА_2 .

У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 обов`язків, встановлених

пунктом 1.3 договору комісії від 16 січня 2007 року, пунктом 4.1 цього договору передбачена оплата комісіонером пені у розмірі 1 % вартості договору за кожен день прострочки.

Вимога про виконання договору направлена ОСОБА_3 30 січня 2017 року та запропоновано виконати свої зобов`язання в термін 10 діб, тобто

до 09 лютого 2017 року. Таким чином, 1 % від вартості договору відповідно до додатку № 4 від 20 серпня 2008 року складає 207,50 грн. За прострочення виконання зобов`язання протягом 130 днів, тобто до 20 червня 2017 року, штраф становить 26 975 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2018 року апеляційне провадження, яке відкрито ухвалою цього ж суду від 08 червня 2018 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_6 , на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 30 червня 2017 року закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_4 судовим рішенням не вирішувалися і не порушені.

Доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 щодо фіктивності укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору комісії, апеляційний суд не взяв до уваги з тих підстав, що це не було предметом позовних вимог сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційних скаргах, поданих у серпні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_4 особисто та від її імені адвокатом Мироновим О. А., останні, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що рішенням суду першої інстанції не порушено права та інтереси ОСОБА_4

Так, після набрання законної сили рішення суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на нього як на підтвердження права власності на домоволодіння на АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про оскарження результатів електронних торгів від 03 травня 2017 року та витребування спірного нерухомого майна в останньої.

Разом з тим, ОСОБА_4 на електронних торгах 03 травня 2017 року придбала домоволодіння на АДРЕСА_1 та у подальшому зареєструвала право власності на це майно.

Отже висновки які викладені у рішенні Жовтневого районного суду міста Харкова від 30 червня 2017 року, про те, що спірне майно належить ОСОБА_2 , як і саме рішення порушує законні права та інтереси ОСОБА_4 , тому вона має право його оскаржувати до суду вищої інстанції, а висновки суду першої інстанції про закриття провадження у справі суперечать нормам процесуального права.

Апеляційний суд залишив поза увагою, що сторонам спору було відомо, що за результатом вирішення спору в цій справі будуть порушені права та інтереси ОСОБА_4 , яка придбала на електронних торгах спірне майно.

Разом з тим, сторони цього спору не подали до суду доказів успадкування ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 спірного житлового будинку відповідно до договору комісії від 16 січня 2007 року. Проте місцевий суд фактично вийшов за межі позовних вимог та вирішив питання про право власності на домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Справа була розглянута судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 жовтня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 січня 2007 року між ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 укладено договір комісії, відповідно до умов якого

ОСОБА_3 (комісіонер) зобов`язався здійснити пошук об`єкту нерухомості, вимоги до якого визначено договором, надати комітенту звіт про виконання договору.

Відповідно до проміжного звіту комісіонера щодо виконання зобов`язань відповідно договору комісії від 29 березня 2007 року ОСОБА_3 придбав за рахунок ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,12 га

з об`єктом незавершенного будівництва (готовність 68 %) у смт Бабаї Харківського району Харківської області за договором купівлі-продажу

від 28 березня 2007 року.

Відповідно до пунктів 2.1.3, 2.1.4 договору комісії ОСОБА_3 зобов`язався передати комітенту ( ОСОБА_5 ) все отримане ним за правочинами, укладеними ним відповідно з вказаним договором, на протязі 10 діб з моменту пред`явлення вимоги ОСОБА_5 та забезпечити схоронність придбаного майна.

Згідно з пунктом 3.1 договору комісії винагорода ОСОБА_3 встановлювалась у розмірі 5 % від суми угод купівлі-продажу та 5 % від суми вартості проведених поліпшень об`єкту нерухомості (закінчення будівництва, ремонту, витрат пов`язаних з введенням в експлуатацію, підключення та обслуговування комунікацій). Комісійна винагорода повинна була бути сплачена на користь позивача відповідно до пункту 3.2 на протязі 30 календарних діб з дня затвердження ОСОБА_5 письмового звіту про виконання доручення.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 20 серпня 2008 року підписано кінцевий звіт (Додаток № 4 до договору комісії від 16 січня 2007 року). Вказаним звітом позивач за первісним позовом та ОСОБА_5 доповнили умови договору комісії від 16 січня 2007 року, а саме пункт 3.1

в частині строку сплати і суми винагороди у розмірі 20 750 грн, яка підлягала оплаті на протязі 20 діб з дня передачі ОСОБА_5 права власності на придбане ОСОБА_3 за її кошти, але на своє ім`я, майно. При цьому, сторони доповнили умови договору комісії від 16 січня 2007 року правом ОСОБА_3 безкоштовно користуватися придбаним майном до виплати ОСОБА_5 винагороди.

Суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_3 провів ремонт (будівництво, благоустрій) вищевказаного об`єкту незавершеного будівництва (готовність 68 %), але не ввів його в експлуатацію.

Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла та її спадкоємцем за законом є ОСОБА_2

ОСОБА_2 30 січня 2017 року звернувся до ОСОБА_3 з вимогою виконати умови договору комісії та додатку № 4 від 20 серпня 2008 року.

У додатку № 4 до договору комісії встановлено, що винагорода у розмірі 20 750 грн підлягає сплаті ОСОБА_3 протягом 20 діб з дня передачі ним права власності на придбане ним майно відповідачу, проте такі зобов`язання не були виконані позивачем за первісним позовом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором комісії не виконав та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним витрачено 135 500 грн на зберігання майна комітента.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

За змістом вищезазначених норм, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції був заявник, або в рішенні зазначено про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Як встановлено судами, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про зобов`язання виконати умови договору комісії до ОСОБА_2 , який є спадкоємцем ОСОБА_5 , з якою ОСОБА_3 16 січня 2007 року уклав договір комісії.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення штрафних санкцій за договором комісії.

Отже, предметом розгляду даної справи було виконання зобов`язання, що виникло з договору комісії від 16 січня 2007 року, укладеного між

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторонам (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що оскаржуване рішення місцевого суду порушує її права та інтереси як власника домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою, яке вона придбала на електронних торгах.

Свідоцтва про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією адресою отримано ОСОБА_4 08 вересня 2017 року.

Отже, рішення суду першої інстанції не стосується безпосередньо прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_4 , судом не розглянуто й не вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції була заявник. Також у рішенні місцевого суду не міститься судження про права та обов`язки ОСОБА_4 у відповідних правовідносинах та це рішення не впливає на права та обов`язки останньої.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_4 як власника домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 08 вересня 2017 року, судовим рішенням не вирішувалися і не порушені, оскільки предметом розгляду даної справи було виконання зобов`язання, що виникло з договору комісії від 16 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_2

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання щодо права власності на домоволодіння та земельну ділянку на АДРЕСА_1 , оскільки у цьому спорі лише вирішувалося питання про виконання (неналежне виконання) зобов`язання, що виникло з договору комісії від 16 січня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 Питання про право власності на будь-яке майно, зокрема і набуте заявником на електронних торгах, не було предметом спору в цій справі.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому це судове рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Миронов Олег Анатолійович, та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська