Справа № 535/465/19
Провадження № 2/535/236/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Цвітайла П.В.,

при секретарі - Дрижирук Л.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки і піклування Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Іспанії на період часу з 01.08.2019 року по 01.10.2019 року у супроводі матері ОСОБА_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 . Позивачка має намір та реальну можливість надати повноцінний відпочинок дитині за кордоном, не лише для покращення стану її здоров`я, а й для підвищення рівня світогляду дитини та забезпечення якомога кращого фізичного, духовного та морального розвитку. Вважає, що відмова відповідача про надання нотаріально посвідченої згоди на вивезення дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, є безпідставною, оскільки обмежує права та інтереси дитини щодо оздоровлення, відпочинку, дозвілля, культурного розвитку, розширення світогляду.

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року відкрито загальне провадження по даній справі та призначено підготовче засідання на 13.05.2019 року.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду письмову заяву від 03.05.2019 року, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просить справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду письмову заяву від 06.05.2019 року в якій позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без його участі. Наслідки визнання позову, передбачені ч.3 ст. 200, ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - орган опіки і піклування Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області направив до суду письмову заяву від 13.05.2019 року про розгляд справи без участі її представника, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечують.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини

Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

З 22 лютого 2002 року позивачка ОСОБА_1 , перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАГС Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 22.02.2002 року. В даний час подружжя проживає окремо.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом РАГС Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 17.10.2003 року.

Дочка сторін в даний час проживає з позивачкою у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка за № 2002, видана виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Полтавської області 18.04.2019 року.

Позивачка має намір та реальну можливість надати повноцінний відпочинок доньці за кордоном та вважає, що виїзд доньки за кордон вочевидь сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню мов, розширить її кругозір.

У квітні 2019 року позивачка звернулася до туристичного агентства, щоб організувати туристичний тур на відпочинок до Іспанії, що підтверджується договором № 10/08 на туристичне обслуговування від 18.04.2019 року.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Представник туристичної фірми пояснив позивачці, що для виїзду доньки за кордон необхідно отримати від батька дитини нотаріально посвідчену згоду із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Проте всі спроби отримати дозвіл від батька дитини виявились марними, а тому поїздку за кордон тимчасово довелося скасувати та відмовитися від послуг туристичного агентства.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ст. 141 СК України визначена рівність обсягу прав і обов`язків батьків відносно дитини, незалежно від розірвання шлюбу чи проживання їх окремо від дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено. що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини та її оздоровленню. При цьому суд вважає, що тимчасовий одноразовий виїзд за кордон на конкретний період з визначенням країни, його початку та закінчення у супроводі матері без згоди та супроводу батька не порушує рівність його прав та обов`язків відносно виховання дитини, та не призведе до позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участі у вихованні дитини та можливості спілкуватися з нею.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки і піклування Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 82, 89, 141, ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ст. 264 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150, 154 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, задоволити повністю.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , за межі України до Іспанії на період часу з 01.08.2019 року по 01.10.2019 року у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт Котельва Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт Котельва Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Стягти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_1 , судові витрати в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя