Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5254/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 листопада 2019 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого - Кондрацької Н.М

- при секретарі - Мелещенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про зобов`язання припинити дії, які порушують право виїзду дитини за межі України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про зобов`язання припинити дії, які порушують право виїзду дитини за межі України, який обґрунтовує тим, що вона та відповідач раніше перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачем син постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час між сторонами виник спір щодо усунення перешкод у виїзді до Чехії їх сина ОСОБА_3 для проживання та освіти, оскільки відповідач забороняє виїзд свого сина разом з позивачкою за межі України. Просить суд зобов`язати відповідача припинити дії, які порушують право виїзду дитини за межі України.

Ухвалою судді від 19.07.2019 у справі відкрито провадження, ухвалено рішення про проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Суду пояснила, що проживає на даний час в Україні, а в Чехії проживала з березня по травень 2019 року, чи працювала офіційно пояснити не може. Коли перебувала за кордоном, то дитина проживала з своїм батьком та його матір`ю. У липні 2019 року одружилась з громадянином Чехії, шлюб реєструвала в Україні. У її теперішнього чоловіка власного житла не має, проживає на зйомній квартирі. Доказів щодо прийняття або погодження прийняти сина на навчання за кордоном не має. За її словами відповідач не погоджується надати дозвіл на виїзд з України дитини оскільки вважає, що сину в Україні буде краще, а позивач вважає, що дитині буде краще за кордоном, бо там кращі умови навчання.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов, у встановлений судом строк не подав. Про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомленим рекомендованими листами, які повернулися з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала щодо задоволенні позовних вимог, які викладені у прохальній частині позову з підстав на ведениз у позовній заяві та згідно наданих пояснень у суду. Вважає, що в разі задоволенні позовних вимог будуть порушені права батька щодо своєї дитини.

У судовому засіданні був заслуханий ОСОБА_3 , 2005 року народження, який повідомив, що є учнем 8 клосу, зараз проживає з мамою, а раніше з бабусею і батьком. У школі навчатись йому складно. З іноземної мови має оцінку 4 по 12 бальній системі. Поглиблено вивчати англійську мову хоче, про що казав батькові. Інші іноземні мови вивчати хоче пізніше, коли вивчить англійську. Хоче переїхати до м. Прага, де буде проживати вдвох з мамою, де саме там жити буде не знає. Відомо, що закордоном буде навчатись в україномовній школі.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо зазначені ним причини визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши докази та з`ясувавши обставини, на які сторони посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано відділом РАЦС по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції 12.05.2010, актовий запис № 178.

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС по Соснівському району м. Черкаси ЧМУЮ, Серія - НОМЕР_1.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, вказує, що такі дії та бездіяльність відповідача суперечать інтересам дитини.

Надаючи оцінку доводам та аргументам позивача суд враховує наступне.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила).

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Аналогічні положення закріплені у п. 3 Правил.

Пунктом 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, спір батьків щодо реалізації неповнолітньою особою права на виїзд за кордон підлягає вирішенню в судовому порядку.

Так, стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави, зокрема, забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом.

За частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином за змістом даних норм закону, на особу, яка звертається до суду за захистом своїх прав, покладається обов`язок доказування факту порушення, невизнання або оспорювання конкретного суб`єктивного права.

При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як зазначено судом вище, до таких обмежень відноситься визначені частиною 3 ст. 313 ЦК України особливості виїзду за межі України фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років. Окрім вимог ст. 33 Конституції України - перебування такої особи на території України на законних підставах, зазначена норма, як обов`язкові умови реалізації особою права на свободу пересування, визначає наявність згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхній супровід або супровід осіб, які уповноважені ними.

За своїм змістом дані правила встановлені законодавцем на забезпечення реалізації функцій держави, визначених у ч. 3 ст. 51 Конституції України, та, зокрема, з метою захисту дитини від незаконного переміщення.

Таким чином, сам по собі факт ненадання одним з батьків згоди, на виїзд дитини за кордон без його супроводу, не може бути розцінений як порушення прав дитини, в тому числі і на свободу пересування.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У контексті викладеного, враховуючи предмет та підстави позову, характер спірних правовідносин, слід дійти до висновку, що з боку позивачки доказуванню, підлягає не лише факт ненадання відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон, а й порушення такими діями відповідача прав та законних інтересів дитини.

Тобто, на момент вирішення справи судом між сторонами має існувати спір: у разі не визнання права дитини на виїзд за кордон - щодо відповідності реалізації такого права інтересам дитини; у разі порушення права дитини на виїзд за кордон - щодо реалізації одним з батьків своїх батьківських прав всупереч інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, виїзд дитини за кордон планується позивачкою з метою отримання освіти дитиною. У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами позивачки про те, що в даному випадку виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини та спрямований на забезпечення її потреб.

Разом з цим, суду не надано переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем оспорюється той факт, що виїзд дитини за кордон відповідатиме інтересам дитини, або відповідач ухиляється від надання згоди на виїзд дитини за кордон, здійснюючи свої батьківські права всупереч інтересам дитини.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що позивачем пред`явлений даний позов щодо дій чи бездіяльності відповідача, які, як припускає позивач, будуть мати місце в подальшому та призведуть до порушення інтересів дитини, тобто, фактично позов спрямовано на охорону прав та інтересів, що має на меті запобігти їх порушенню. Такому висновку суд дійшов проаналізувавши докази подані до позовної заяви, які не містять в собі жодного підтвердження намірів або намагання позивача ОСОБА_1 надати освіту сину ОСОБА_3 закордоном.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на викладене, зважаючи на недоведеність та передчасність позовних вимог, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статями 12, 13, 81, 89, 141, 264, 279, 280 - 282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про зобов`язання припинити дії, які порушують право виїзду дитини за межі України - відмовити.

Повний текст рішення буде складено 11.11.2019.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька