Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 638/9029/15-ц

провадження № 61-11948св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Державна казначейська служба України.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року у складі судді Хайкіна В. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі ЛК ГУ МВС України в Харківській області), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2010 року у його квартиру, яка знаходилася під охороною держави по програмі захисту свідків, не маючи на те відповідного дозволу, із застосуванням фізичного насильства вторглись десять озброєних співробітників « Беркут » ГУ МВС України в Харківській області в масках, спричинивши, при цьому, йому та членам його сім`ї тілесні ушкодження. Ці особи самостійно провели обшук, перешкоджали у виклику швидкої допомоги, оскільки він є інвалідом ІІ групи, переніс операцію та потребував медичної допомоги. Після цього невідомі особи без складання процесуальних документів вилучили три телевізори, що знаходяться у кредиті, та 7000 грн, зібрані для проведення операції.

Внаслідок незаконних дій посадових осіб відповідача йому заподіяна моральна шкода. З вини відповідача він вимушений протягом тривалого часу неодноразово звертатись в суди і прокуратури, у зв`язку з чим зазнав глибоких моральних страждань та вимушений витрачати свій особистий час та звертатись у різні інстанції за захистом своїх прав. Також внаслідок вказаних обставин він позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено психологічне благополуччя, принижено честь та гідність, до теперішнього часу він знаходиться в стані емоційної психологічної напруженості.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд відшкодувати на його користь з державного бюджету моральну шкоду у розмірі 864 000 грн, спричинену відповідачем в результаті незаконних дій.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суд від 29 травня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 вже стягнуто моральну шкоду, заподіяну йому при зазначених обставинах, але саме працівниками СУ УМВС України в Полтавській області. При цьому ОСОБА_1 не доведено вчинення проти нього протиправних дій саме працівниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У червні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2019 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та помилковими, ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що працівники підрозділу особливого призначення «Беркут» навмисно перевищили свої службові повноваження під час незаконного вторгнення в приватну власність, їх незаконні дії під час проведення обшуку суперечать вимогам діючого на той час Закону України «Про міліцію» та наказу МВС України від 18 травня 2004 року № 529.

Зазначає, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на компенсацію за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадових осіб держави.

Посилається на те, що суди попередніх інстанцій з'ясували в судових засіданнях факт незаконного перебування працівників «Беркут» УМВС України в Харківській області в його оселі, в той же час не надали належної правової оцінки даному факту.

Вказує, що суди попередніх інстанцій помилково відмовили йому у справі на підставі того, що рішенням Апеляційного суд Харківської області від 18 лютого 2014 року на його користь вже було стягнуто моральну шкоду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ГУ МВС України в Харківській області, у якому зазначено, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 вересня 2010 року у квартиру ОСОБА_3 , яка знаходилася під охороною держави по програмі захисту свідків, не маючи на те відповідного дозволу, із застосуванням фізичного насильства вторглись десять озброєних співробітників « Беркут » ГУ МВС України в масках, спричинивши, при цьому, йому та членам його сім`ї тілесні ушкодження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року у справі № 2011/1571/2012 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди у розмірі 45 000 грн та компенсацію моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року змінено.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року у справі № 638/524/14-ц позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства України, ГУ МВС України в Харківській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями працівниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області, задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну незаконними діями працівників БМОП « Беркут » ГУ МВС України в Харківській області у розмірі 657 720 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2015 року, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями працівниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положенням статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Так, статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що працівники незаконно створеного формування «Беркут» 02 вересня 2010 року здійснили незаконне вторгнення в його квартиру, провели обшук, завдали йому тілесних ушкоджень, здійснювали перешкоди у виклику швидкої допомоги для нього та близьких, чим спричинено йому моральної шкоди.

Разом із тим, під час розгляду справи позивачем відповідно до положень статті 81 ЦПК України не надано доказів спричинення йому моральної шкоди під час проведення обшуку у його квартирі саме працівниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, які інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року у справі № 2011/1571/2012 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно, з Державної казначейської служби України на користь заявника було стягнуто моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 вже було реалізоване право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, й в тому числі незаконного проведення обшуку 02 вересня 2010 року, незаконного накладення арешту на майно.

Не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що відшкодування на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року йому моральної шкоди не є підставою для відмови у задоволенні позову у вказаній справі, оскільки, як у позовах по справах № 2011/1571/2012, № 638/524/14-ц, так і у справі, яка переглядається, підставою звернення до суду є заподіяння моральної шкоди заявнику внаслідок здійснення 02 вересня 2010 року обшуку у його квартирі працівниками СУ УМВС України в Полтавській області, БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Полтавській області та БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області.

Судових рішень щодо визнання дій працівників БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області незаконними ОСОБА_1 не надано. Доказів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності, актів прокурорського реагування матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що визначальним для вирішення позову про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду є встановлення факту незаконних дій таких органів, слід дійти висновку, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки доказів неправомірних дій щодо нього саме з боку працівників БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області не надано.

Крім того, під час розгляду справи, яка переглядається, в апеляційному суді ОСОБА_1 зазначив, що вторгнення у його квартиру разом із слідчим, вибиття дверей, здійснено працівниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Полтавській області, а співробітники БМОП « Беркут » ГУ МВС України в Харківській області підійшли до квартири значно пізніше. Також заявником було вказано, що тілесні ушкодження йому було спричинено слідчим СУ УМВС України в Полтавській області.

Також слід зазначити, що постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області В. Константиновим від 27 грудня 2018 року кримінальне провадження за зверненням ОСОБА_1 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23 жовтня 2014 року № 0000291, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, тобто за відсутності у діях службових осіб БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області - командира підрозділу ОСОБА_4 , співробітників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та співробітників РМОП «Беркут» ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також за відсутністю в діях опероуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_14 , слідчого СУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_16, в. о. начальника відділу УДСБЕЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_15 кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 365, частиною другою статті 365, частиною першою статті 384, частиною першою статті 366, частиною першою статті 364, частиною першою статті 365, частиною першою статті 367, частиною другою статті 382 КК України.

Частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним доводів щодо завдання його моральної шкоди саме працівниками БМОП «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області під час здійснення обшуку у його квартирі, а тому такі не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідно до частини четвертої статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович