Справа № 523/1083/18
Провадження №2/523/3085/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судових засідань - Правди Н.А.

законного представника - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи Дейнеко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах якої виступає законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав ВСТАНОВИВ:

12.07.2019 року, після повторного авторозподілу, справа надійшла на розгляд до головуючого судді.

В позовній заяві, яка надійшла до суду 26.01.2018 року, позивачі просять суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з підстав визначених п.2 ч.1 ст.164 СК України - ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Законний представник ОСОБА_1 та відповідач є батьками позивачів.

Також у позові зазначено, що відповідач з 2009 року по теперішній час ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. Донька є інвалідом дитинства по зору, щороку проходить амбулаторне лікування, на що потрібні додаткові кошти. Син потребує оперативного хірургічного втручання на що необхідно значні кошти. Відповідач взагалі не приходить до дітей, не цікавиться їх життям, не повідомляє своє місце перебування, місце роботи, номер телефону. Діти є дуже чутливими до зовнішньої обстановки і самі відчувають з яким наміром і настроєм відповідач до них відноситься. За останні 8 років відповідач майже не бачив дітей, а отже він не може стосовно них мати якесь ставлення.

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України відповідач у період з 2008 року по 2015 рік перебував за межами України шість разів тривалістю від 4,5 місяця до 9,5 місяців. Якби відповідача цікавило життя дітей, він би щодня намагався з ними спілкуватися.

Наявна заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла з вини відповідача.

Відповідач працює старшим помічником капітана на судах закордонного плавання, однак переховує інформацію про те.

Рішення судів про стягнення аліментів та неустойки за несвоєчасну сплату аліментів свідчать про умисність дій відповідача по ухиленню від сплати аліментів на утримання дітей. Діти перебувають на утриманні матері, яка несе також додаткові витрати на їх лікування.

У 2011 році відповідач вскрив замок квартири де проживає мати з дітьми та викрав речі і документи які належали дітям.

Відповідач проти позову заперечує та надав відзив (а.с.167, т.1) в якому вказав, що зміст позову зводиться лише до претензій матеріального характеру, висловлені не дітьми а позивачем. Діти стали заручниками ситуації, яка склалась між батьками. Відповідач за спеціальністю є старшим помічником капітана морехідного судна, тривалий час проводить в рейсах, бажає мати сім`ю, спілкуватися з дітьми, однак мати дітей та її родичі настроїли дітей проти нього. Під час перебування батьків дітей у шлюбі придбано квартиру в якій на теперішній час проживає мати з дітьми.

Тривалими судовими розглядами спільне майно подружжя поділено та частина майна передана ОСОБА_1 в рахунок повного погашення заборгованості по аліментам. Відповідач не ухиляється від участі у вихованні дітей, але йому не надають таку можливість.

Сторони у судовому засіданні підтримали свої правові позиції. Позивачі в судовому засіданні заявили, що не бажають спілкуватися з батьком, та вважають, що відповідач не гідний мати батьківські права щодо них через зраду батьком їх сімейних цінностей.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Як встановлено судом і визначено постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2019 року (а.с.242, т.2), спір, що розглядається судом стосується боргових зобов`язань по аліментам до січня 2018 року з посиланням на те, що відповідач ОСОБА_5 продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, не підтримує будь-якого зв`язку з дітьми, не спілкується з ними, приховує своє місце проживання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі який розірвано 30.12.2009 року. Від шлюбних відносин у них народилися син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16,17,18, т.1).

На час звернення до суду позивачі проживають з ОСОБА_1 (а.с.137,т.1).

Сторонами надано низку рішень судів, якими вирішувались спори між батьками про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення заборгованості по сплаті аліментів, неустойки, поділ майна подружжя, вирішення порядку користуванням цим майном. Також, встановлено, що рішеннями судів:

- від 16.11.2009 року, позов ОСОБА_1 задоволено, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с.94, т.1);

- від 16.05.2011 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з відповідача заборгованість по аліментам та неустойку (а.с.95, т.1);

- від 11.02.2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів (а.с.103, т.1);

- від 12.01.2012 року позов ОСОБА_5 задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 вселити та не чинити перешкоди у здійсненні права власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.1, т.2);

- від 02.12.2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей задоволено (а.с.14, т.2);

- від 01.08.2017 року, апеляційного суду Одеської області, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей (рішення суду від 02.12.2014 року) відмовлено, допущено поворот виконання рішення суду та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 передані грошові кошти (а.с.16, т.2), касаційною інстанцією зупинено виконання рішення суду;

- від 14.12.2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав щодо дітей, які є по цій справі позивачами, відмовлено (а.с.7, т.2) касаційна скарга позивача залишена без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.12.2017 року скасовано рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.02.2015 року та у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав щодо дітей, які є по цій справі позивачами, відмовлено та встановлено обставини, що наявність у відповідача по справі заборгованості по аліментам є спірною та оспорюється у встановлений законом спосіб і не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу.

Також вказаним рішенням суду встановлено обставину наявності бажання у відповідача спілкуватися з дітьми, однак з боку ОСОБА_1 чиняться перешкоди відповідачу у користуванні квартирою, в якій проживають діти, шляхом зміни замків у вхідних дверях.

Отже, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, за період до 2014 року не знайшло свого підтвердження під час розгляду цивільної справи 523/20084/14-ц.

Що стосується боргових зобов`язань відповідача по аліментам з 2014 року до січня 2018 року та продовження його ухиляння від виконання батьківських обов`язків, то на підтвердження цих обставин позивачами надано докази: втрати та поновлення відповідачем посвідчення моряка (а.с.41-43, т.1), укладання трудового контракту моряка від 16.10.2014 року (а.с.59-61, т.1), розрахунок по сплаті аліментів за 2012-2017 роки (а.с.83-91, т.1), докази хворобливого стану здоров`я дітей (а.с.108-127,т.1), письмові пояснення дітей щодо ставлення до них відповідача за період до 2014 року (а.с.138-140,т.1), письмові пояснення невстановлених судом осіб які визначені як сусіди (а.с.141, т.1).

Суд критично ставиться до зазначених доказів та відхиляє їх через недоведеність ними обставини, що визначена як підстава позбавлення батьківських прав - ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей в період з 2014 року по теперішній час.

Також судом відхилено як доказ характеристику з навчального закладу ОСОБА_6 (а.с.142, т.1), в якій вказано, що її батько навчанням дочки не цікавиться та з 5-го по 9-й клас в школі не з`являвся. Сторонами визнана обставина відвідування батьком навчального закладу в 2015 році, спілкування батька з дочкою та вчителями щодо її навчання.

Відповідачем надані докази добровільної сплати аліментів та заборгованості по ним за період 2014-2016 роки (а.с.220-228, т.2), акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28.10.2015 року (а.с.43,т.3), розрахунки по сплаті аліментів від 04.11.2015 року та 01.02.2016 року з заборгованістю на суму 1476,08 грн. та 1704 грн. (а.с.46,47,т.3), докази оскарження боржником зазначених розрахунків (а.с.49-51,т.3), заява відповідача від 30.01.2018 року в орган опіки та піклування про заперечення щодо позбавлення його батьківських прав та прохання запросити його на засідання органу опіки (а.с.67,т.3),

Також, відповідачем надано доказ його працевлаштування з 01.08.2016 року капітаном пошуково-рятувального катеру «ПРК-01» в КП «Морська пошуково-рятувальна служба» (а.с.192, т.1), і сторонами визнано обставину стягнення з відповідача аліментів через бухгалтерію по місцю роботи.

Зазначені докази вказують на відсутність підстав визначених п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Оцінюючи особистість відповідача та його поведінку як батька, суд вважає, що наявні стосунки батьків між собою та батька з дітьми, спори щодо поділу спільного майна подружжя, спори щодо стягнення аліментів і неустойки, додаткових витрат на утримання дітей, спори щодо порядку спілкування з дітьми, є обставинами які виникли поза волею і без винної поведінки батька, в розумінні положення п.2 ч.1 ст.164 СК України.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Вищезазначене кореспондується з правовими висновками що викладені в постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року по справі №331/5427/17.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування (а.с.84, т.2) від 26.03.2018 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, так як він недостатньо обґрунтований та суперечить інтересам дітей.

Висновок ґрунтується на заявах дітей про позбавлення батька прав відповідача відносно них, письмових свідчень сусідів за місцем проживання дітей про невідвідування їх батьком, характеристикою з навчального закладу доньки про невідвідування та незацікавленістю батьком її навчанням.

Хоча у висновку також вказано на присутність батька під час засідання органу опіки та піклування щодо вирішення питання відносно позбавлення його батьківських прав, його заперечення проти позбавлення цих прав, поясненнями щодо характеру його роботи, надання органу опіки копій квитанцій за 2010-2017 роки що підтверджують надання ним матеріальної допомоги дітям в рахунок аліментів.

Тому, на думку суду, за наявності хоча б одної обставини, яка б підтверджувала намагання батька брати участь у вихованні дітей, хоча воно і запізніле, органу опіки необхідно керуватись найвищими інтересами дітей.

Крім іншого, ОСОБА_3 на час розгляду справи досяг повноліття, тому відсутні підстави позбавлення батьківських прав відносно нього.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, враховуючи вищенаведене суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5,6,10,263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах якої виступає законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене позивачами до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.11.2019 року.

Суддя