КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
22-ц/824/6907/2019 Головуючий в 1 інстанції - Клочко І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_2 , діючи в інтересах доньки - ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до закінчення дитиною навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент звернення з даним позовом до суду дитина здобуває освіту на другому курсі історичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Позивач зазначала, що донька перебуває на її повному матеріальному утриманні, а відповідач не приймає участі в її вихованні та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що продовжує навчання та потребує такої допомоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт того, що дитина потребує матеріальної допомоги, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_3 працевлаштована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, оскільки на його утриманні перебуває інша дитина, непрацездатна матір, а також тяжко хвора дружина.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить зазначене рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Скаржник посилається, на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність у дитини потреби в матеріальній допомозі, оскільки ОСОБА_3 не працевлаштована в ІНФОРМАЦІЯ_2, а лише проходила практику у відповідній установі. Крім того, скаржник вважає, що майновий та сімейний стан відповідача жодним чином не перешкоджає останньому надавати матеріальну допомогу на утримання його доньки, що продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 31.08.2006 року - розірвано.

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Згідно копії довідки №046/377 від 08.11.2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент видачі довідки була студентом другого курсу денної форми навчання історичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка та закінчує навчання 30 червня 2020 року /а.с. 6/.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має фінансової можливості надавати матеріальну допомогу, а позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що дитина такої допомоги потребує.

Між тим, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися на постійній основі та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, указана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має необхідного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи спростовують факт працевлаштування дитини в ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки на аркуші справи №240 міститься сертифікат, що ОСОБА_3 тимчасово проходила інтернатуру в зазначеній вище установі з 12.10.2018 по 12.12.2018 року та не є офіційно працевлаштованою особою. Будь-яких відомостей про отримання дитиною доходів за час проходження інтернатури матеріли справи також не містять.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 не потребує матеріальної допомоги, у зв'язку з навчанням.

Згідно положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно ч.ч. 2-3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З матеріалів справи слідує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, а отже, зобов`язаний приймати участь в матеріальному утриманні дітей.

В суді першої інстанції відповідач посилався на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за спільною з відповідачем дитиною.

Проте, ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення відповідачем певних витрат на утримання таких осіб.

При цьому, слід зазначити, що непрацездатна мати відповідача перебуває на державному пенсійному утриманні, а у власності дружини відповідача наявні 3 об`єкти нерухомого майна(квартири), що свідчить про відсутність необхідності для відповідача утримувати зазначених осіб.

Тобто, колегія вважає, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що його матеріальний стан не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні дитини, що продовжує навчання та яка такої допомоги потребує.

Разом з тим, колегія суддів при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, враховує факт перебування на утриманні відповідача малолітньої дитини від іншого шлюбу, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, починаючи з 27 листопада 2017 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання на історичному факультеті Київського національного університету імені Тараса Шевченка, але не пізніше досягнення дитиною 23 років.

З урахуванням викладеного, судове рішення в силу ст. 376 ЦПК України належить скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті у судах першої та апеляційної інстанціях, у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу платника аліментів щомісячно, починаючи з 27 листопада 2017 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не пізніше досягнення дитиною 23 років.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 1600 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: