Справа № 379/313/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2019 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Потеряйко С.А.,

за участю секретаря судового засідання: Іванченко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Таращанська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі продажу в частині покупця, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, просить визнати недійсним у частині покупця договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області 06.08.2011 року, зареєстрованого за номером 1467; визнати ОСОБА_1 покупцем за договором купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області 06.08.2011 року, зареєстрованого за номером 1467; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 06.08.2011 державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області посвідчено договір купівлі продажу житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок на праві власності належить відповідачу та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Проте, вказаний будинок придбаний за власні кошти позивача, які вона отримала в травні 2011 року у формі пенсійних виплат за рішенням Таращанського районного суду Київської області. Будинок був куплений з умовою, що позивач в 2009 році подарувала своїй дочці ОСОБА_2 будинок та за отримані пенсійні виплати вона придбає житловий будинок в м. Тараща , де вони спільно проживатимуть. Документальне оформлення придбання будинку в м.Тараща, за домовленістю, мала провести дочка ОСОБА_2 на той випадок, що в подальшому, коли позивач помре, щоб уникнути додаткових витрат. Після придбання житлового будинку в АДРЕСА_1 , в ньому проживали позивач, відповідач із своєю сім`єю. Проте, починаючи з 2017 року, ОСОБА_2 . почала чинити перешкоди в користуванні житловим будинком позивачем: не дозволяє зайти до будинку, вчиняє сварки, шантажує, застосовує щодо позивача фізичне насильство. Позивач проживала у своєї старшої дочки ОСОБА_4 , а потім посварившись, стала проживати на найманій квартирі.

Ухвалою суду від 28.03.2019 провадження в справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання.

02.05.2019 відповідачем направлено відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав недоведеності та пропуску строків позовної давності.

Третя особа не скористалася своїм правом надання письмових пояснень.

Ухвалою суду від 25.06.2019 справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача адвокат Поліщук Р.А. просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, просить суд звернути на строки позовної даності для звернення до суду та відмовити в задоволенні позову. Крім того зазначила, що з 01.06.2012 вона із своєю сім`єю та позивачем проживали разом, вели спільне господарство. Вона отримувала пенсію позивача, з її відома, розпоряджалася коштами лише за згодою позивача. Вона її опікувала, лікувала, годувала та утримувала, в них були добрі та щирі відносини. Житловий будинок в м. Тараща купили за спільні кошти ( нею було отримано кошти за продаж житлового будинку в с.Велика Березянка Таращанського району та пенсійні виплати матері). Проте, із серпня 2018 року її старша сестра ОСОБА_4 . почала підбурювати матір, намовляти брудні плітки на її родину, дітей. В той час вона з матір`ю посварилася, проте з житлового будинку не виганяла, насильницьких дій щодо матері не вчиняла. Під час всього розгляду справи неодноразово в судовому засіданні просила матір повернутися до місця свого проживання.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, просила суд слухати справу у її відсутність, рішення постановити на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні показали, що їх мати дійсно проживала із їх сестрою ОСОБА_6 , відповідачкою в справі, яка забирала пенсійні кошти матері та сама ними розпоряджалася. Житловий будинок в м.Тараща був куплений за пенсійні виплати, які отримала їх мати за судовим рішенням. ОСОБА_5 суду вказав, що зі слів сестри ОСОБА_7 знає, що ОСОБА_8 била матір і сестри між собою постійно сваряться.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що зі слів позивача знає, що житловий будинок в м. Тараща був придбаний за її пенсійні виплати, що відповідач самовільно розпоряджалася пенсією, яка належить позивачу. Коли ОСОБА_2 , проживаючи разом із матір`ю в м.Тараща, стала проживати з новим чоловіком, то в них почалися сварки. Позивач пішла жити до старшої дочки.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суду показали, що житловий будинок в АДРЕСА_1 був придбаний за спільні кошти позивача та відповідача ( від продажу житлового будинку в с.Велика Березянка Таращанського району та пенсійних виплат позивача, отриманих за рішенням суду). В цьому будинку проводилися ремонтні роботи, підводилася до будинку вода та каналізація. Пенсійними виплатами позивача розпоряджалася відповідач лише попередньо погодивши витрати з позивачем. Відповідач постійно піклувалася про здоров`я позивача, лікувала її, перебувала з нею в лікарні після проведених операцій, утримувала її.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що більше семи років сторони проживають в АДРЕСА_1 , вони є сусідами. Сторони проживали разом, відповідач постійно піклувалася про позивача, їй не відомо про факти фізичного насильства щодо ОСОБА_1 .. Відповідач її із житлового будинку не виганяла. Хоче зазначити, що старша сестра відповідача ОСОБА_4 посварила між собою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Коли позивач перебувала у вкрай складному стані в лікарні, лише відповідач опікувалася її здоров`ям, лікуванням, відвідуваннями.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Судом встановлено, що 06.08.2011 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області було посвідчено Договір купівлі-продажу, реєстраційний номер 1467, згідно умов якого ОСОБА_13 передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) 1/2 частину житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, без конкретного користування, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про Державну реєстрацію прав, власником 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що житловий будинок був оформлений на її дочку відповідача ОСОБА_2 лише формально, так як фактичним покупцем частини житлового будинку виступала вона і саме продавцеві сплачені грошові кошти, які належали лише їй. Тому, саме з цих підстав слід визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06.08.2011 року.

Так, положеннями ст.627 ЦК України врегульовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача про застосування щодо неї фізичного насильства, шантажу відповідачем, позбавлення права користування житлом не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Сторони у судовому засіданні визнали, що спірна частина житлового будинку по АДРЕСА_1 придбана за рахунок коштів отриманих позивачем, як пенсійні виплати за судовими рішеннями, та за кошти відповідача від продажу житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Сторони спільно проживали та вели спільне господарство з 2009 року по серпень 2018 року, мали спільні кошти та спільний бюджет.

Суд прийшов до висновку, що між сторонами та членами їх родин існують неприязні відносини, фактично спір виник з приводу догляду, утримання та розпорядження коштами позивача, яка є особою похилого віку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку даності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка була висловлена в постанові від 03 лютого 2016 року по справі № 6-75цс15 та яка зводиться до того, що загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своєму відзиві зазначала, що перебіг строку на оскарження договору купівлі продажу від 06.08.2011 року у розумінні вимог ст..261 ЦК України визначено конкретно - це наступний день, що настає за днем коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення свого права. Тобто, позивачем фактично пропущений строк позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Позивачем та її представником не надано заперечень на відзив та заперечень щодо строків позовної давності в судовому засіданні не надходило.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки їй достовірно було відомо з 07.08.2011 року про купівлю частини спірного житлового будинку, про укладення договору купівлі продажу відповідачем ОСОБА_2 та в судовому засіданні ні вона, ні її представник не оспорювали та не заперечували пропуску строків позовної давності..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 207, 253, 257, 261, 267 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Таращанська районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі продажу в частині покупця, визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:С. А. Потеряйко