ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Харків

Справа № 641/8039/18

Провадження № 22-ц/818/4257/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хаславська Карина Валентинівна, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання недійсним договору дарування частки житлового будинку і скасування рішення про державну реєстрацію права власності, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року, постановлене в складі судді Григор`єва Б.П., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що вона з 22.03.1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 .

Вказувала, що вона і її син від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як члени сім`ї відповідача ОСОБА_2 зареєстровані і постійно мешкали разом з відповідачем у будинку АДРЕСА_1 . Неповнолітня дочка ОСОБА_6 постійно проживала разом з батьками, але відповідач відмовлявся зареєструвати її місце проживання за цією адресою.

Зазначила, що 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 належали відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності: 1/3 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-277, право власності зареєстроване 04.03.2019 року Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за реєстровим № 56403; 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.01.2017 Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-5, право власності зареєстроване 12.01.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою Калібердою Т.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 18542485.

1/3 частка цього будинку належить сестрі відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-277, право власності зареєстроване 04.03.1996 року Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації.

2/3 частки житлового будинку, які належали відповідачу ОСОБА_2 з відповідною часткою надвірних будівель, складалися з житлового будинку з мансардою та прибудовами літ. Е-1 загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею 21,7 кв. м. та надвірних будівель: сарай літ. Б, навіс літ. Г, огорожі № 1-3, вимощення 1.

Відповідач ОСОБА_3 у спірному будинку ніколи не проживала. З 1991 р. зареєстрована за іншою адресою.

20.07.2017 року відповідачі уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., р. № 3179, на підставі якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 належні йому на праві приватної спільної часткової власності 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також зазначала, що після розірвання шлюбу неповнолітня донька залишилась проживати разом з нею. У травні 2017 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 як співвласники будинку звернулись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до неї і її сина ОСОБА_5 про визнання такими, що витратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 . У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом про відновлення порушеного права користування житловим приміщенням, вселення, визнання за неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 право користування житловою площею.

Фактично відповідач ОСОБА_2 після оформлення договору дарування продовжує мешкати у цьому ж будинку, володіти та користуватися цим майном.

Договір дарування, укладений ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , позивач вважає фіктивним, оскільки він вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися правочином, тому його необхідно визнати недійсним. Відповідачі умисно уклали такий договір і заздалегідь знали, що він не буде виконаний, та мали інші цілі, ніж передбачені цим правочином. Тобто, вони мали свідомий намір невиконання зобов`язань договору приховування своїх справжніх намірів.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним договір дарування 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 20.07.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., зареєстрований в реєстрі за № 3179, з моменту укладення договору.Скасовано рішення індексний № 36232364 від 20.07.2017 року про держану реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею 21, 7 кв. м. з мансардою та прибудовами літ. Е-1 та надвірними будівлями при ньому: сарай літ Б, навіс літ. Г, огорожі № 1-3, вимощення 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 21481541. Застосовано наслідки недійсності правочину повернуто сторони договору дарування укладеного 20.07.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., зареєстрований в реєстрі за № 3179 у первісне положення, провести державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2 на 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з житлового будинку загальною площею 38,5 кв. м., житловою площею 21,7 кв. м., з мансардою та прибудовами літ Е-1, та надвірними будівлями при ньому: сарай літ. Б, навіс літ. Г, огорожі № 1-3, вимощення 1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.01.1996 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-277- на 1/3 частку житлового будинку, право власності зареєстроване 04.03.1996 року Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації та записано у реєстрову книгу за реєстровим № 56403; і на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.01.2017 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-5 на 1/3 частку житлового будинку, право власності зареєстроване 12.01.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 Т.М ОСОБА_8 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 18542485, вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано не був допитаний у якості свідка ОСОБА_9 , крім того судом не було враховано інтереси дітей ОСОБА_10 та неповнолітнього ОСОБА_11 , які проживають у спірному будинку. Вказує, що судом розглянуто справу за межами позовної заяви, тобто в обґрунтування позовних вимог позивачем було зазначено про фіктивність правочину відповідно до ст.234 ЦК України. Натомість суд визнав договір дарування недійсним через відсутність дозволу опіки та піклування на вчинення оскаржуваного правочину. Тим самим суд вийшов за межі позовних вимог, порушивши принцип диспозитивності. Крім того, що позивачка не просила визнати договір недійсним з підстав відсутності дозволу органу опіки та піклування на його вичнення, вона до того ж не надала жодного доказу на підтвердження проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_12 у будинку з квітня 2016 року по теперішній час, проте суд визнав обставину проживання дитини у будинку доведеною. Зазначив у рішенні, що ОСОБА_2 і його представник не заперечували проти того, що малолітня дитина проживала у будинку. Звертає увагу суду, що ні вона, ані відповідач ОСОБА_2 не були присутні у судовому засіданні, суду були надані клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачів ще коли підготовче провадження у справі не було закрито. Представник також не був присутнім у судовому засіданні, оскільки ще під час підготовчого провадження 30.01.2019 не була допущена до участі у справі. Тому зазначення у рішенні, що відповідач та його представник не заперечували проживання у будинку дитини є спотворенням фактів. Зазначає, що суд, приймаючи рішення, не врахував інтереси та порушив право на житло інших осіб, а саме членів сім*ї апелянта.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно договору дарування укладеного 20.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., за реєстровим № 3179 ОСОБА_2 (дарувальник) передав безоплатно у власність, а ОСОБА_3 (обдарована) прийняла дарунок 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У п. 4 договору дарування укладеного 20.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В., за реєстровим № 3179 зазначено, що дарувальник гарантує, що у відповідності до чинного законодавства малолітні/неповнолітні діти, недієздатні особи чи обмежено дієздатні особи не мають права користування цим нерухомим майном, майно у спорі не перебуває.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційна довідка № 142743551 від 25.10.2018 року ОСОБА_3 є власником 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності є договір дарування за реєстровим № 3179, виданий 20.07.2017 року. (а.с. 9)

З копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого Морозівської сільською радою Балаклійського районну Харківської області вбачається що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб 22.03.1997 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_13 ». (а.с. 14)

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено, що батьком є ОСОБА_2 , матір`ю є ОСОБА_14 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року по справі № 641/1687/16-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 розірвано. Прізвище ОСОБА_14 змінено на дошлюбне « ОСОБА_15 ».

З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2018 року, тобто після укладення договору дарування від 20.07.2017 року, який оспорюється.

Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , за яким сума заборгованості складає 19159, 76 грн. (т.1 а.с. 25).

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі вказувала, що суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки підстави для визнання недійсним оспорюваного правочину зазначив як вчинення оспорюваного правочину без дозволу органу опіки та піклування всупереч ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», в той час як позовні вимоги були заявлені з посиланням на фіктивність оспорюваного правочину.

Колегія суддів вважає, що такі доводи висновків суду не спростовують.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 посилалась на те, що оспорюваний правочин, крім іншого, укладений з порушенням законних прав та інтересів її неповнолітньої дитини, пред`явила позов також і в інтересах дитини.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано перевірив дотримання прав та інтересів дитини при укладенні правочину.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Так, положеннями статті 171 СК України встановлено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового. На вчинення одним із батьків правочинів щодо транспортних засобів та нерухомого майна малолітньої дитини повинна бути письмова нотаріально засвідчена згода другого з батьків. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними.

Наведені норми вказують на те, що батьки, а також і державні органи вирішуючи питання, що стосуються прав та обов`язків дітей, зокрема, і питань їх майна, зобов`язані першочергово приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і відповідно при вирішенні таких питань не допускати порушень (недотримання) цих інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представника своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Право користування спірною квартирою неповнолітньої ОСОБА_4 підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 03.06.2019 року, якою поновлено порушене право ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та вселено ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вчинив оспорюваний правочин вже після звернення ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 до суду з позовом про поновлення порушеного права, вселення, визнання права користування житлом.

Необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Колегія суддів вважає, що укладеною угодою були порушені права дитини ОСОБА_4 , оскільки її право користування спірним житлом є похідним від права власності ОСОБА_2 Будучи обізнаним про наявність судового спору про право дитини на спірне житло, відповідач ОСОБА_2 вказав у договорі неправдиві відомості про відсутність спору та самого права дитини на нерухоме майно.

Маючи значну заборгованість по сплаті аліментів відповідач ОСОБА_2 безоплатно відчужив належну йому частину нерухомого майна на користь своєї сестри.

ОСОБА_3 наполягає на тому, що на момент укладення оспорюваного правочину дитина не проживала та не була зареєстрована у спірному будинку, отже отримання дозволу служби у справах дітей на відчуження нерухомого майна не було необхідним.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що дитина не користувалась спірним житлом саме через порушення її прав, які були поновлені в судовому порядку.

За таких обставин, вірним є висновок суду про невідповідність оспорюваного правочину вимогам закону та порушення прав дитини при його укладенні.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

С.С. Кругова