1Справа № 335/4759/19 2/335/1718/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Шутіної Г.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновлення на роботі, та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

03.05.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ», яка під час розгляду справи була уточнена позивачем, відповідно до якої вона просила суд визнати наказ № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновити її на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ», зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що з 2002 року вона працювала в ПАТ «БАНК ФОРУМ», а з 2010 року вона обіймала посаду директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ».

В період з 23.04.2012 року по 27.06.2012 року позивач перебувала у щорічній відпустці, після виходу якої її було безпідставно не допущено на роботу. Як стало відомо позивачу зі слів своїх колег, її нібито було звільнено з ПАТ «БАНК ФОРУМ» на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України в день перебування у щорічній відпустці.

Крім того позивач зазначає, що в період вивільнення з займаної посади, ПАТ «БАНК ФОРУМ» прийняв на роботу нових працівників на посади менеджера корпоративного біснесу Південно-Східного регіонального центру, начальника відділу торговельного фінансування, менеджера управління розвитку продуктів роздрібного бізнесу, головного економіста відділу контролю кредитних операцій юридичних осіб, головного спеціаліста Управління підтримки роздрібного бізнесу та інших осіб.

На думку позивача, такими діями від подач порушив вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки вважає, що вона має більш переважне право залишення на роботі, бо має більш високу кваліфікацію та тривалий час працювала в ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Посилаючись на вказані обставини просила суд визнати наказ № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновити її на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ» та стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягає, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Поштові відправлення повернуті на адресу суду. За даними детальної інформації про юридичну особу, запитаної на вимогу суду, стан суб`єкта ПАТ «БАНК ФОРУМ» на час розгляду позовної заяв ОСОБА_1 припинено.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі закриттю, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту вимог позовної заяви, предметом позову є визнання наказу незаконним, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підставами позову у позовній заяві ОСОБА_1 визначено, що 27.06.2012 року відповідач наказом № 672к/2 від 19.01.2012 року її звільнив, однак 27.02.2012 року ОСОБА_1 перебувала у щорічній відпустці, у зв`язку з чим відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року у справі ЄУН № 755/18963/13-ц, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу № 672к/2 про звільнення від 19.04.2012 року незаконним, поновлення на посаді, стягненні з ПАТ «БАНК ФОРУМ» середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 454 309 грн. 58 коп. та моральної шкоди 100 000 грн. 00 коп. відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014 року у справі ЄУН № 755/18963/13-ц, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 233 КЗпП України як на підставу для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2014 року ЄУН № 755/18963/13-ц, відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014 року залишено без змін.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 знову звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року у справі провадження у справі в частині визнання наказу голови правління ПАТ «БАНК ФОРУМ» Березовика В.М. № 672к/2 від 19.04.2012 року, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди закрито. Позов в частині визнання наказу голови правління ПАТ «БАНК ФОРУМ» Березовика В.М. залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.04.2015 року у справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2015 року залишено без змін.

Позивач 11.11.2015 року знову звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2016 року відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеним позовом. Суд вважав, що такий позов вже був вирішений вищевказаними судовими рішеннями, тому відмовив у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2016 року, ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2016 року залишено без змін.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вважала, що суд правильно у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (в редакції на час вирішення процесуального питання) відмовив у відкритті провадження у справі за заново поданим позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним того ж самого наказу про звільнення та поновлення її на роботі з усіма іншими похідними вимогами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2016 року, відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2016 року та ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2016 року залишено без змін.

При цьому, касаційний суд в зазначеній ухвалі від 13.07.2016 року зазначив, що з вищезазначених судових рішень (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014 року), якими вирішено трудовий спір ОСОБА_1 щодо її незаконного звільнення наказом від 19.04.2012 року, вбачається, що судами перевірено дотримання Банком всіх норм трудового законодавства, якими врегульовано звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та встановлено, що вони були дотримані, що відображено у мотивувальних частинах цих рішень.

Також, в вищезазначені ухвалі касаційного суду від 13.07.2016 року міститься посилання на те, ОСОБА_1 знову (повторно) звернулася до суду з позовом до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу від 19.04.2012 року незаконним, поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України (в редакції на час вирішення процесуального питання) дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Касаційний суд в ухвалі від 13.07.2016 року також вказав, що суди дійшли вірного висновку, що, вирішуючи трудові спори щодо незаконного звільнення працівника, перевірці підлягає дотримання роботодавцем всіх норм трудового законодавства, які регулюють порядок звільнення працівника, не обмежуючись тими нормами, на які посилається позивач у своєму позові. Отже, якщо позивач вважає, що при розгляді її справи про незаконне звільнення не перевірені будь-які обставини, зокрема щодо існування на час її звільнення вільних вакансій, то це є підставою для оскарження судових рішень через неповноту з`ясування цих обставин, а не для звернення до суду з новим позовом щодо оскарження того ж самого наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2017 року у справі ЄУН № 335/3635/16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 24.07.2018 року у справі ЄУН № 335/3635/16 рішення суду першої інстанції скасовано з закриттям провадження у справі.

Зазначена постанова Апеляційного суду Запорізької області від 24.07.2018 року у справі ЄУН № 335/3635/16 набрала законної сили 24.07.2018 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2018 року закрито провадження у справі. Суд вважав, що такий позов вже був вирішений вищевказаними судовими рішеннями, тому провадження у справі закрито.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03.04.2019 року ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2019 року залишено без змін.

З вищезазначених судових рішень, якими вирішено трудовий спір ОСОБА_1 щодо її незаконного звільнення наказом № 672к/2 від 19.04.2012 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вбачається, що судами всіх інстанцій перевірено дотримання Банком всіх норм трудового законодавства, якими врегульовано звільнення, та встановлено, що вони були дотримані, що відображено в мотивувальних частинах цих рішень.

Отже, якщо позивач вважає, що при розгляді її справи про незаконне звільнення не перевірені будь-які обставини, зокрема, щодо звільнення під час перебування у відпустці тощо, то це є підставами для оскарження судових рішень через неповноту з`ясування цих обставин, а не для звернення до суду з новим позовом щодо оспорювання незаконності звільнення та поновлення на роботі.

Предметом позову у цій справі, як і у справі яка була розглянута Дніпровським районним судом м. Києва є поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а підставою для позову є незаконне, на думку позивача, її звільнення.

Поняття «обставини справи» та «підстави позову» не є тотожними.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору (постанова Верховного Суду України від 22.04.2015 року № 6-79цс15).

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Суд вважає, що обставини зазначені позивачем, не є нові підставами та предмет позову про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Фактично, позивач, до раніше зазначених нею обставин при розгляді інших цивільних справ, вказує нову, на її думку обставину. Незгода із змістом судових рішень не є підставою для нового розгляду справи в суді.

Тобто, за підставами та предметом позову справа про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним, на думку позивача, звільненням її з роботи була вже розглянута судом.

Предмет і підстави позову у цій справі та в інших вищезазначених цивільних справах, по яких вже набрали законної сили рішення суду та ухвала (постанова) суду про закриття провадження у справі, співпадають, предмет позову тотожний, як і підстави позову, що свідчить про те, що існують судові рішення, які набрали законної сили, постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Окрім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 31.07.2019 року, було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ«БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з тих підстав, що позивач звернулась до суду з позовом з тих підстав, які неодноразово були предметом розгляду судів, зокрема, Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

У розумінні цивільного-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. При вирішенні питання про тотожність підстав позовів суди повинні виходити перш за все з обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст. 255 ЦПК України і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, зокрема і в зв`язку з волевиявлення сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

Такими підставами є обставини, які підтверджують:

1) неправомірність виникнення процесу,

2) неможливість його подальшого продовження,

3) недоцільність його продовження.

Закриття провадження в справі виключає можливість повторного порушення в суді тотожної справи. Вказана стаття адресована суду і має обов`язків для нього характер за наявності зазначених в ній обставин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 вказаної статті суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Необхідність застосування вказаної вимоги закону зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, наявність рішення, яке набрало законної сили унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Таким чином, суд вважає, що провадження у справі ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновлення на роботі на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ», та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 258-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про визнання наказу № 672к/2 від 19.04.2012 року незаконним, поновлення на роботі на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «БАНК ФОРУМ», та стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу закрити.

Роз`яснитиОСОБА_1 , що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлений 11.11.2019 року з дня оголошення вступної та резолютивної її частини.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні, касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя В.О. Макаров