У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 185/12136/15-ц

провадження № 61-18865 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів і стягнення грошових коштів,

В с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів і стягнення грошових коштів, наявних на його рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 109 530, 96 грн, суми 3 відсотків річних за період прострочення повернення суми коштів у розмірі 1 113,52 грн, суми пені за період прострочення їх повернення у розмірі 1 113,52 грн, а також грошових коштів, наявних на його рахунку № НОМЕР_2 , у сумі 177 886,78 грн, суми 3 відсотків річних за час прострочення їх повернення у розмірі 1 807,92 грн, суми пені за період прострочення повернення коштів у розмірі 1 807,92 грн, та суму моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що у позивача наявні відкриті депозитні рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк», на яких ним було розміщено відповідні суми грошових коштів. Однак, у липні 2015 року відповідачем були заблоковані дані рахунки з тих підстав, що позивач, ніби, отримав відповідні кошти незаконно при здійсненні підприємницької діяльності. Однак, жодних незаконних дій у зв`язку із отриманням даних коштів позивачем не вчинялося, до кримінальної відповідальності він не притягувався, та не є підприємцем. Оскільки в досудовому порядку відповідач не повернув позивачу належні йому грошові кошти, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково: стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, наявні на рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 109 530,96 грн та грошові кошти, наявні на рахунку № НОМЕР_2 , у сумі 177 866,78 грн; у задоволенні інших позовних вимог відмолено; стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 874,18 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року залишено без змін.

17 жовтня 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л., надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року.

У касаційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, зокрема, що АТ КБ «ПриватБанк», здійснивши блокування відповідних рахунків позивача та відмовивши йому у видачі наявних на цих рахунках грошових коштів, діяв відповідно до законодавства України, оскільки відповідні кошти імовірно отримано позивачем внаслідок здійснення ним фінансових операцій, пов`язаних із легалізацією (відмиванням) доходів, отриманих злочинним шляхом, та відповідно позивачем не спростовано жодним чином відповідну підозру у вчиненні ним даних протиправних діянь.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, наявні на його рахунку № НОМЕР_1 , у сумі 109 530,96 грн та грошові кошти, наявні на його рахунку № НОМЕР_2 , у сумі 177 866,78 грн; у задоволенні інших позовних вимог відмолено. Також стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 2 874,18 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідач необґрунтовано та безпідставно порушив права позивача на розпорядження належними йому та наявними на відповідних рахунках грошовими коштами, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» жодним чином не доведено вчинення позивачем незаконних дій, спрямованих на надходження на його рахунки даних грошових коштів.

Колегія суддів погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів.

Як правомірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 відкрив на своє ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_1 , на якому на час звернення до суду з позовом, були наявні грошові кошти у сумі 109 530,96 грн, та рахунок № НОМЕР_2 , на якому на час звернення до суду із позовом були наявні грошові кошти у розмірі 177 866,78 грн.

Відповідні рахунки заблоковані відповідачем з липня 2015 року,, що унеможливлює користування та розпорядженнями позивачем даними коштами. На звернення позивача щодо їх розблокуванням від відповідача позитивної відповіді не було отримано, а тому дані обставини змусили позивача звернутися до суду із даним позовом.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У статті 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідно змісту статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу та мають право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб`єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій) та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб`єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п`яти робочих днів, про що зобов`язаний негайно повідомити суб`єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансової операції в разі неотримання протягом строку, передбаченого частиною першою статті 17 цього Закону, рішення спеціально уповноваженого органу про подальше зупинення фінансової(их) операції(ій).

З вищенаведеного вбачається, що обмеження права на розпорядження власником грошовими коштами, які наявні на його рахунку в банківській установі та є його власністю, допускається виключно на певний період часу та за наявності достатніх доказів вважати, що відповідні кошти отримані такою особою незаконно. У протилежному випадку доступ особи до належних йому депозитних грошових коштів має бути відновлено зі спливом термінів обмеження, визначених законом.

Як правомірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, за весь час розгляду даної справи АТ КБ «ПриватБанк», зважаючи на зміст статі 81 ЦПК України та статті 60 ЦПК України (в редакції, діючій до 15 грудня 2017 року), не надав суду належних доказів того, що позивач використовує платіжні картки, як засіб доступу до відкритих на його ім`я відповідних рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, з порушенням умов укладених між ними договорів, та для отримання грошових коштів через шахрайські операції, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності, а також, що відповідні кошти, які наявні на відповідних рахунках позивача отримані ним незаконно, зокрема, шляхом здійснення фінансових операцій, пов`язаних із легалізацією (відмиванням) доходів отриманих злочинним шляхом.

Разом із цим, відповідачем не надано і доказів того, що уповноваженими органами приймались рішення про блокування даних рахунків позивача або про обмеження права ОСОБА_1 розпоряджатися своїм рахунками, а також доказів наявності відкритих кримінальних проваджень за підозрою позивача у вчиненні відповідних незаконних дій, наявності кримінальних проваджень в судах за обвинуваченням позивача у вчиненні таких протиправних дій або наявності вироків (ухвал, постанов) судів, які набрали законної сили, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні відповідних діянь.

Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Тобто, оскільки позивач був протиправно позбавлений відповідачем права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, правомірно та обґрунтовано здійснено захист прав та інтересів позивача, шляхом стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 належних йому грошових коштів у загальному розмірі 287 397,74 грн.

Доводи заявника касаційної скарги в частині того, що позивачем не надано доказів на спростування підозр у вчиненні ним протиправних дій, з метою отримання грошових зазначених сум коштів на відповідні рахунки, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони суперечать змісту частини другої статті 62 Конституції України, а тому не заслуговують на увагу.

Разом із цим, зважаючи на вимоги статті 81 ЦПК України, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, ні до судів першої та апеляційної інстанції, ні до касаційної скарги.

Зазначені заявником у касаційній скарзі інші аргументи, на підставі яких він вважає незаконними заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій, та спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій відповідних норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження рішення суду в справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справи, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів і стягнення грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов