Єдиний унікальний номер 233/1789/19 Номер провадження 22-ц/804/2634/19

Номер провадження 22-ц/804/2634/19

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:
судді- доповідача: Новікової Г.В.,
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року (під головуванням судді Малінова О.С.) у справі №233/1789/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
22 березня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 430369,01 грн.. Однак просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом в сумі 7980,63 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 17.11.2010 року по 31.07.2017 року в сумі 119159,91 грн., а всього 127140,54 грн..
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції ототожнив поняття договору та платіжної картки,закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем.

Вважав,що підлягали нарахуванню суми,нараховані за останні три роки,тобто у межах строку позовної давності.

Посилання суду на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з`ясування обставин справи. Оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця,наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Суд не звернув увагу на умови щодо подовження дії договору. Таким чином, зобов`язання, які не виконані у межах річного строку дії договору, при подовженні останнього продовжують існувати.

Отже підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років, які передували зверненню банка до суду з цим позовом.

Позивач звернувся із позовом в межах строку позовної давності,що не враховано судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що дійсно,17.11.2010 року вона приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг АТ КБ »Приватбанк»,

ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву. Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця,вказаного в картці. Строк позовної давності сплинув в листопаді 2018 року. Вважала,що судом правильно застосовано строк позовної давності.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною

позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 127140,54 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду із такими вимогами, оскільки строк дії картки закінчився 31 жовтня 2015 року.

Такий висновок відповідає встановленим у справі обставинам та узгоджується з положеннями статтей 1054, 526 , 530, 610, 256,257, 261 ЦК України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000 грн..

Договір оформлений у формі анкети-заяви. У заяві зазначено, що ОСОБА_2 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта,Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписані особисто ОСОБА_2 .. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтвердила, що 17.11.2010 року вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ »Приватбанк», ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву та довідку про умови кредитування.

Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Колегія суддів вважає, що не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому вважає доведеним обставину приєднання позивачки до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ »Приватбанк» та ознайомлення з ними.

З довідки, наданої банком вбачається, що строк дії картки № НОМЕР_1 2038, виданої 21.11.2011 року, закінчився 31 вересня 2015 року; строк дії картки № НОМЕР_2 , виданої 17.01.2012 року, закінчився 31 жовтня 2015 року.

Згідно розрахунку заборгованості за договором останній платіж в погашення кредиту відповідачем здійснено 01 грудня 2015 року в сумі 215,24 грн..

В підтвердження заборгованості банком надано розрахунок, із якого вбачається, що станом на 31 січня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 430369,01 грн.. Однак до стягнення позивачем заявлено заборгованість за кредитом в сумі 7980,63 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 17.11.2010 року по 31.07.2017 року в сумі 119159,91 грн..

До суду з даним позовом позивач звернувся 22 березня 2019 року, що підтверджується реєстрацією в місцевому суді.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 листопада 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Проте відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця,вказаного в картці. З такими умовами була ознайомлена відповідач, про що вона зазначила у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що позивач також визнає, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, про що зазначено в позовній заяві, то фактично отримані кредитні кошти повинні були бути повернуті відповідачем в строк до 31 жовтня 2015 року,тобто закінчення строку дії картки. Строк для звернення до суду з позовом сплив 31.10.2018 року.

До суду з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише 22 березня 2019 року, тобто строк, передбачений статтею 257 ЦК України сплив, відповідач в своїй заяві (а.с.81) просив застосувати строк позовної давності.

Судом встановлено, що строк дії картки сплив 31 жовтня 2015 року, що підтверджено відповідною довідкою, наданою Банком. Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2015 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 31 жовтня 2015 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18.

Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом лише до 31.10.2015 року, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах строку дії кредитної картки. Подальше нарахування процентів є безпідставним.

Встановивши фактичні обставини справи, з якими законодавець пов`язує вирішення спору приєднання позивачки до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ »Приватбанк» та ознайомлення з ними, строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором , а також подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 127140,54 грн. у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України. Висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у справі №444/9519/12.

При вирішенні спору судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином постановлене судом першої інстанції судове рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Посилання на те, що суд першої інстанції ототожнив поняття договору та платіжної картки,закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між Банком та відповідачем, є необгрунтованим.

Доводи про те, що за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця,наступного за місяцем,в рахунок якого вносяться кошти,початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань, не можуть бути прийнятими до уваги, так як 31 жовтня 2015 року повинні були бути повернути всі кошти за кредитним договором. З зазначеного часу почав рахуватися строк позовної даності,який закінчився 31 жовтня 2018 року для всіх виплат.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 127140,54 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 05 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: