Єдиний унікальний номер 235/5319/19 Номер провадження 22-ц/804/2825/19

Єдиний унікальний номер 235/5319/19 Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є.
Номер провадження 22-ц/804/2825/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Біляєвої О.М., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 235/5319/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Покровський центр єдиного замовника Донецької області» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Покровську Донецької області,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Покровський центр єдиного замовника Донецької області» (далі за текстом КП «ПЦЄЗ Донецької області») про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року, яке постановою Донецького апеляційного суду від 15 травня 2019 року залишено без змін, з неї та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку було стягнуто на користь КП «ПЦЄЗ» заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території, вивіз твердих побутових відходів та вирішено питання про стягнення судового збору.

На виконання зазначеного рішення вона в добровільному порядку 13 червня 2019 року здійснила платіж на суму 5 892,34 гривень.

Також вказувала, що 05 липня 2019 року відповідач звернувся до Покровського міського відділу Державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення з неї заборгованості в розмірі 4 570 гривень та з нагадуванням про невідомий їй внесок в розмірі 91,42 гривень.

04 липня 2019 року було відкрито виконавче провадження з посиланням на зовсім інший виконавчий лист № 235/2310/18 від 28 лютого 2019 року.

Ставить під сумнів існування обох виконавчих листів як від 28 лютого 2019 року, так і від 18 січня 2019 року по справі № 235/2310/18, оскільки обидва листи мають дату, коли ще рішення не набрало законної сили.

Також зазначає, що її було повідомлено, що вона не має права на укладання індивідуального договору, надіслали копію договору, укладеного міським головою нібито від імені співвласників будинку без будь-якого підтвердження про їхню згоду або доручення співвласників. Також їй була надіслана квитанція з новим тарифом за роботи (послуги), які будуть виконуватись не за графіком, а по мірі необхідності. Тобто її позбавили права на звернення із розбіжностями та права на оскарження.

Крім того, відповідач, в порушення вимог частин четвертої і п`ятої статті 4 Закону України «Про захист персональних даних» знов розпочав використовувати без її згоди її персональні дані у квитанціях з недостовірної інформацією про борг та розташував її у під`їзді для свобідного доступу її сусідів, хоча у неї обладнана індивідуальна поштова скринька.

Вважає, що добровільним виконанням рішення суду вона фактично підтвердила відсутність боргу станом на 01 грудня 2017 року. Тому зазначені в квитанції суми боргу повинні відповідати нарахуванню за період з 01 грудня 2017 року по 30 червня 2019 року після обов`язкового виконання пункту другого частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ від 09 листопада 2017 року, тобто після проведення перерахунку за невиконанні роботи (послуги). Але відповідач не намагався цього робити. Зазначені в квитанції суми боргів не відповідають 100% виконанню при належній якості в строк та в повному обсязі.

Станом на 01 липня 2019 року вартість з управління будинком повинна мати розмір максимум 1 501,71 гривень, а сума за вивіз сміття 873,05 гривень згідно її розрахунку.

Але ця сума підлягає обов`язковому зменшенню, оскільки співвласники будинку АДРЕСА_1 з 1968 року по цей час квітники площею 3798 кв.м. утримують самі. Згідно її розрахунків вартість утримання квітників за 36 місяців загального строку позовної давності повинна бути зменшена на 346,89 гривень.

Її квартира обладнана індивідуальним опаленням, тому сума утримання системи центрального опалення повинна бути зменшена за 36 місяців на 198,23 гривень.

Крім того, з 01 січня 2019 року взагалі не виконувались ніякі роботи крім прибирання прибудинкової території та вивозу сміття, тому відповідач повинен був сам зробити перерахунок вартості невиконаних робіт та зняти з нарахування 253,13 гривень.

Після зменшення нарахування за строкою «Утримання будинку» виявляється замість боргу у 2 304,04 гривень переплата в розмірі 22 371,78 гривень, а за строкою «вивіз сміття» повинна стояти сума боргу в розмірі 873,05 гривень замість боргу в сумі 2 670 гривень.

Посилаючись на те, що їй також відповідачем спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні її прав на отримання житлово-комунальних послуг в повному обсязі, в зазначені строки та належної якості, просила зобов`язати КП «ПЦЄЗ Донецької області» виконати вимоги п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та внести відповідні виправлення у квитанцію (на суму 5 892,34 гривень); стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 30 000 гривень; зобов`язати відповідача припинити незаконне використання її персональних даних. Судові витрати покласти на відповідача.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «ПЦЄЗ Донецької області» про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року, постановити рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги. Вирішити питання про відшкодування судового збору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 14 вересня 2019 року рекомендованим листом вона отримала рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року, яким Красноармійський міськрайонний суд без її присутності, без проведення дебатів, з порушенням її прав другої сторони, передбачених статтями 43, 49 ЦПК України (приймати участь у судових слуханнях справи та задавати питання другої сторони) відмовив їй у позовних вимогах тільки тому, що відповідач не визнає себе належним відповідачем.

Зазначає, що згідно статті 82 ЦПК України, якщо рішенням суду особа визнана належним позивачем, тому вона не може бути неналежним відповідачем по одним і тім же питанням.

Також зазначає, що суд першої інстанції позбавив її права на перерахунок вартості наданих відповідачем послуг.

Крім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у спірній квитанції з неї утримано комісію, сума у квитанції співпадає з сумою, яку стягнуто за рішенням суду.

Крім цього, на думку позивача, суд першої інстанції не з`ясував підстави, з яких відповідач звернувся до виконавчої служби через 24 дня після складання виконавчого листа.

Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що нею не було обґрунтовано підстави та розмір спричиненої їй моральної шкоди.

Зазначає, що у своєї заяві вона не заявляла про початок нарахування боргу після 30 листопада 2017 року, вона лише стверджувала та продовжує стверджувати, що у квитанції за червень 2019 року заборгованість повинна відповідати нарахуванню за послуги утримання будинку та прибудинкової території та за вивезення побутових відходів за період з 01 грудня 2017 року по 30 червня 2019 року. Тобто після того, як суд задовольнив вимоги КП «ПЦЄЗ ДО» про стягнення боргу станом на 30 листопада 2017 року, а вона погасила борг у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

17 жовтня 2019 року відповідачем Комунальним підприємством «Покровський центр єдиного замовника Донецької області» подано відзив на апеляційну скаргу,в якому зазначено, що викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги скаржника не підлягають задоволенню, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області залишенню без змін. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року по справі №235/5319/19 залишити без змін.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 04 березня 1994 року Комітетом по управлінню комунальною власністю міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 03 березня 1994 року №3055.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року були задоволені позовні вимоги Комунального підприємства «Покровський центр єдиного замовника», стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Покровський центр єдиного замовника Донецької області» заборгованість по утриманню будинку та прибудинкової території за період з 01 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року в сумі 2 751, 84 гривень заборгованість за вивіз твердих побутових відходів за період з 01 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року в сумі 1 378,50 гривень та на відшкодування сплаченого судового збору 440,50 гривень з кожного.

Постановою Донецького апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року залишено без змін.

Також, судом встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 15 травня 2019 року встановлено, що згідно п. 1.1 Статуту Комунального підприємства «Покровський центр єдиного замовника Донецької області», затвердженого рішенням міської ради від 17 липня 2016 року № 7/14-17, підприємство утворене на комунальній власності територіальної громади міста Покровськ Донецької області, створено відповідно до рішення Красноармійської міської ради № 5/7-149 від 19 вересня 2006 шляхом зміни найменування комунального підприємства "Красноармійський центр по ремонту та експлуатації житла", зареєстрованого розпорядженням Красноармійського міського голови від 27 листопада 2002 року № 657рг.

Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області від 23 квітня 2019 року № 126 управителем багатоквартирного будинку № АДРЕСА_1 на Южний м АДРЕСА_1 Донецької області визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 Борисівну.

Згідно довідки по о/р № 517 за період з грудня 2012 року по липень 2019 року за послуги по утриманню будинку за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що розмір заборгованості станом на липень 2019 року становить 2432,81 гривень. З зазначеної довідки також вбачається, що за весь період часу були сплачені послуги по утриманню будинку лише в червні 2019 року в розмірі 5892,34 гривень заборгованість станом на червень 2019 року становила 2304,04 гривень.

Згідно довідки по о/р № 517 за період з грудня 2012 року по липень 2019 року заборгованість по вивозу твердих побутових відходів за вказаний період 2715,95 гривень, жодної сплати за весь період не проведено.

Крім цього, судом встановлено, що відомості, внесені до квитанції для сплати комунальних послуг за червень місяць 2019 року, повністю відповідають довідкам по о/р № 517, а саме: управління багатоквартирним будинком: сплачено 5892,34 гривень, борг на 01 липень 2019 року 2304,04 гривень, заборгованість за вивіз сміття в розмірі 2670 гривень.

Позивачем 13 червня 2019 року було сплачено 5892,34 гривень на розрахунковий рахунок КП «ПЦЄЗ ДО». Вся сума сплачена як квартплата, із зазначенням періоду оплати - травень 2019 року. В квитанції не вказано, що сплачена сума на виконання рішення суду, не зазначено, що суму потрібно розподілити між послугами по утриманню будинку та прибудинкової території, вивезенням твердих побутових відходів, а також відшкодуванню судового збору.

ОСОБА_1 не зверталась до КП «ПЦЄЗ ДО» з заявою про розподіл грошової суми в розмірі 5892,34 гривень, тому вся сума була зарахована програмою автоматично згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» як оплата послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що житлово-комунальні послуги не надавались або були неналежної якості, відсутні докази звернення із претензією щодо надання неякісних послуг. Також, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що житлово-комунальні послуги їй не надавались або були неналежної якості, то позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виконати вимоги частини другої ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та внести відповідні виправлення у квитанцію задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшло своє підтвердження спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Також виходив з того, що не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача припинити незаконне використання її персональних даних, оскільки ці вимоги також не доведені позивачем, а посилання позивача на те, що квитанцію їй принесла сусідка з квартири АДРЕСА_4 є припущенням позивача про те, що квитанція знаходилась в під`їзді для загального огляду та не може бути належним доказом того, що відповідач незаконно використовує її персональні дані.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.

Так, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює право споживача на отримання послуг та обов`язок їх оплачувати.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців комунальних послуг.

Згідно положень даної статті у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред`явленої претензії.

З огляду на те, що належним чином оформлених актів-претензій споживачів - відповідачів по даній справі відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» матеріали справи не містять, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що житлово-комунальні послуги їй не надавались або були неналежної якості, а також докази звернення із претензією щодо надання неякісних послуг. Матеріали справи також не містять доказів задоволення претензій відповідача щодо ненадання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором.

Отже, виходячи з наведеного, підстав для внесення виправлень у квитанцію про оплату комунальних платежів (а.с.10), в розумінні наведених норм матеріального закону, не вбачається.

Крім цього, пунктом 2.1 Статуту КП «Покровський центр єдиного замовника Донецької області» визначено, що одним із основних напрямків діяльності підприємства є організація і здійснення нарахування і обліку платежів за утримання житлових і нежилих приміщень, комунальні та інші послуги і ресурси з використанням новітніх інформаційних технологій, реалізація принципу «Єдиного вікна» при обслуговуванні населення з питань нарахування плати за утримання житлових приміщень, комунальні і інші послуги і ресурси, сприяння постачальникам комунальних послуг в роботі із повернення заборгованості споживачів (населення) по наданим послугам

Відповідно до п. 5 частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України,для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

Відповідно до статті 1 Закону України від 19 травня 2011 року № 3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Тобто, у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Отже, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, адже у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано відсутність укладеного між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг є безпідставними, оскільки встановлено, що позивачу надавались такі послуги, а сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від обов`язку оплачувати надані послуги.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції досліджені всі докази надані учасникам справи та вірно зроблено висновок про необґрунтованість позовних вимог.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту четвертого частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.М. Біляєва

О.О. Тимченко