КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 22-ц/824/10350/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Коробенко С. В.

Унікальний № 760/18349/17 Доповідач - Гаращенко Д. Р.

23 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах в складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

при секретарі Гавриленко М. А.

заслухавши доповідь судді-доповідача за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", третя особа ОСОБА_2 , про стягнення штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування та виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПАТ "СК "Українська страхова група") про стягнення частини страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - виплати страхового відшкодування, зокрема, просила стягнути Судові витрати із комісійного банку.

05 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, в яких остаточно просила стягнути з відповідача залишок витрат на правову допомогу в розмірі 4320,00 гривень, залишок основного боргу за евакуатор (за мінусом франшизи) в розмірі 1125,30 грн., Витрати на незалежну експертизу - 950,00 грн., втрати від інфляції за період з 23.01.2015 р. по 23.04.2018 р. - 93725,73 грн., пеню за період прострочення з 23.01.2015р. по 23.04.2018р. - 46796,06 грн. 6.3% за прострочення виплати відшкодування в розмірі 9800,59 грн., судові витрати із комісійними банку, судовий збір за подання заяви до ВСУ - 716,56 грн + 7,17 грн., послуги виконавчої служби - 486,40 грн. +7,00 грн., судовий збір до первісного суду - 1684,42 грн + 16,84 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що між нею та ПАТ «СК «Українська страхова група» 19.04.2013 р. був укладений договір №28-0102-13-00157 добровільного страхування наземного транспортного засобу «Fiat Qubo». 22 вересня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, внаслідок якої автомобіль було пошкоджено.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та додатковим рішенням від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено. З ПАТ «СК «Українська страхова група» стягнуто на користь ОСОБА_1 150009,11 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Українська страхова група» задоволено частково: рішення від 22 січня 2015 року скасовано в частині стягнення з ПАТ СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 28 050 грн. 06 коп. штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 20 000 грн. моральної шкоди, та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн., і в цій частині ухвалено нове рішення, про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. В решті рішення залишили без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та витрат на правову допомогу скасоване, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «СК «Українська страхова група» задоволено частково: рішення від 22 січня 2015 року в частині стягнення страхового відшкодування та витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 65568,47 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3680 грн. В решті позовних вимог про стягнення страхового відшкодування та витрат на правову допомогу відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Судова палата у цивільних справах Верховного суду України своєю постановою від 21 грудня 2016 задовольнила заяву ОСОБА_1 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, а також ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій та компенсації за несвоєчасну виплату страхового відшкодування скасували, справу в цій частині направили на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області ухвалила залишити без змін рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "СК "Українська страхова група", про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та компенсації за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року касаційну скаргу ПАТ СК «Українська страхова група» відхилено, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та компенсації за несвоєчасну виплату страхового відшкодування залишено без змін.

Таким чином позивач вважає, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року у повному обсязі, включаючи вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень та стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 гривень, були задоволені її вимоги у повному обсязі.

Також позивач зазначила, що 02 березня 2016 року відповідач сплатив частку боргу в сумі 69 248,47 грн., а 05 липня 2017 року - ще 56 440,64 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 були відшкодовані інфляційні втрати, 3% та пеня на той час, але період прострочення виплати грошового зобов`язання збільшився, у зв`язку з чим Позивач просить стягнути з ПАТ СК «Українська страхова група» штрафні санкції (пеня, інфляційні втрати та 3% річних) за весь період до 23 квітня 2018 року.

Крім того, позивач вважає, що ПАТ СК «Українська страхова група» не в повному обсязі виконало рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року, зокрема не сплатило 4240,00 гривень витрат на правову допомогу, а сплатило лише 3680,00 грн., має відшкодувати витрати понесені 22 вересня 2013 року на оплату вартості евакуації пошкодженого транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 1500.00 гривень, та витрати понесені на оплату вартості проведеної експертизи вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, в розмірі 950,00 гривень.

До складу завданої внаслідок дій відповідача позивач також відносить понесені нею витрати на оплату судового збору, витрати на оплату послуг виконавчої служби.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування та виконання рішення суду в сумі 79033,96 гривень, з яких:

-пеня у вигляді подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 6258,12 грн.;

-3% річних в розмірі 4640,24 гривень;

-інфляційні втрати в розмірі 68135,60 грн.

Стягнуто з відповідача компенсацію понесених судових витрат в розмірі 790,34 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 09 червня 2019 року, подала апеляційну скаргу в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість оскільки винесене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що як наслідок призвело до неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалення незаконного по суті рішення, просила рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилалась на те, що судом не повно були з`ясовані та недоведені обставини, які мають значення для справи та які суд вважав встановленими, висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не призвело до відновлення порушеного права апелянта.

Апелянт зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Висновки зроблені судом першої інстанції, про те, що питання стягнення моральної шкоди і стягнення витрат на правову допомогу було здійснене Апеляційним судом Київської області від 25 січня 2016 року і в подальшому вони не переглядалися є безпідставними.

Також безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача немає заборгованості і відсутні підстави для стягнення 4 320,00 грн. витрат на правову допомогу додатково.

Апелянта зазначає, що усі рішення переглядались неодноразово і остаточно у Верховному Суді України від 21 грудня 2016 року.

Верховний суд України, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування та витрат на правову допомогу та ухвалюючи в цій частині нове рішення, зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми страхового відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту відповідно до цін на час настання страхового випадку, як це передбачено умовами договору страхування, а не на момент проведення судової авто товарознавчої експертизи.

При цьому суд не перевірив законності рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ПрАТ "СК "Українська Страхова група" на користь ОСОБА_1 штрафних санкцій та компенсації за порушення грошового зобов`язання з несвоєчасну виплату страхового відшкодування та моральної шкоди, оскільки Апеляційний суд Київської області 19 травня 2015 року рішення суду першої інстанції в цій частині скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволені цих позовних вимог, а колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 04 листопада 2015 року зазначене рішення апеляційного суду в цій частині залишила без змін. Щодо компенсації витрат на правову допомогу, то її розмір був прийнятий Апеляційним судом Київській області пропорційно до суми задоволених позовних вимог, на той час, коли практично всі позовні вимоги були скасовані.

Також ОСОБА_1 , не погоджується з висновком Солом`янського суду щодо пропуску строку позовної давності за вимогами про стягнення пені за період більше одного року до звернення з позовом, що призвело до необґрунтованого зменшення розміру пені.

На думку апелянта висновки Солом`янського районного суду м. Києва є не правильними та призвели до значного зменшення суми пені; не сплачено витрати на евакуатор та незалежну авто-товарознавчу експертизу.

В судовому засіданні апелянт та третя особа на боці апелянта підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що у власності позивача перебував транспортний засіб «Fiat Qubo», д/н НОМЕР_1 .

19 квітня 2013 року позивач уклала з ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» договір №28-0102-13-00157 добровільного страхування зазначеного автомобіля «Fiat Qubo». (а.с.4-11)

22 вересня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля, внаслідок якої той був пошкоджений.

Спір між позивачем та ПрАТ (ПАТ) СК «Українська страхова група» був предметом неодноразового розгляду судами різних інстанцій, і остаточне рішення з приводу заявлених вимог позивача виглядає наступним чином:

- стягнуто суму страхового відшкодування 93 783,25 грн. (рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року);

- стягнуто грошові кошти в розмірі 28 050,06 грн. у відшкодування штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування (інфляція, 3%, пеня) (рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та ухвала Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2017 року);

- стягнуто судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 3 680,00 грн. та витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 175 грн. 80 коп. (рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2016 року)

Суд першої інстанції вірно зазначив, що остаточне вирішення питань щодо стягнення моральної шкоди (у задоволенні вимог було відмовлено) і стягнення витрат на правову допомогу (стягнуто саме 3 680 гривень, а не 8000 гривень), було здійснене Апеляційним судом Київської області від 25.01.2016 року і в подальшому воно не переглядалися.

Враховуючи зазначене у відповідача немає заборгованості і підстав для стягнення з нього 4 320,00 гривень витрат на правову допомогу додатково.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було сплачено на користь позивача в порядку погашення стягнутих за рішенням суду сум:

- 02 березня 2016 року - 65 568,47 гривень в якості страхового відшкодування;

- 02 березня 2016 року - 3 680,00 гривень в якості компенсації витрат на правову допомогу;

- 04 липня 2017 року - 28 214,78 гривень в якості страхового відшкодування (до остаточної суми);

- 04 липня 2017 року - 28225,86 гривень штрафних санкцій та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи (повна сума).

Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до п.19.1 Договору страхування №28-0102-13-00157, укладеного між позивачем та ПАТ СК «Українська страхова група», за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ на кінцеву дату такого платежу.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наявність заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені за період більше одного року до звернення з позовом до суду, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення пені за період до 11.09.2016.

Починаючи з 11.09.2016 р. заборгованість ПАТ СК «УСГ» в частині виплати страхового відшкодування складала 28 214,78 гривень. Погашення заборгованості відбулося 05.07.2017 р.

.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені за вказаний період.

Колегія суддів перевірила та погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком та загальною сумою пені, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 6258,12 грн.

Також колегія суддів погоджується з тим, що позивач має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій у відповідності до ст. 625 ЦК України за весь період прострочення.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року вже були стягнуті штрафні санкції, передбачені зазначеною статтею, нараховані станом на 04.12.2014, а тому судом першої інстанції вони були враховані при обчисленні в даному рішенні.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що початок прострочення виконання Страховою компанією зобов`язань з виплати страхового відшкодування слід відраховувати, згідно з рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2015 року - з 12 грудня 2013 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відрахував та зазначив остаточну суму інфляційних втрат позивача в розмірі 68135,60 гривень.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про нарахування штрафних санкцій у вигляді 3 % річних з початкової дати розрахунку 05 грудня 2014 року, оскільки штрафні санкції, нараховані до цієї дати вже стягнуті рішенням від 22 січня 2015 року.

Колегія суддів перевірила розрахунок суду першої інстанції з ним погоджується та вважає, що судом першої інстанції вірно визначено загальну заборгованість за штрафними санкціями у розмірі 4 640,24 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в інший частині позову. вважає їх обґрунтованими та законними.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу та роз`яснив свою правову позицію в ухваленому ним рішенні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль