Дата документу 07.11.2019 Справа № 335/2280/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2280/17 Головуючий у 1 інстанції: Макарова В.О.
Провадження № 22-ц/807/2352/19-2 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кухаря С.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» у особі представника Коломоєць Вікторії Валеріївни на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича, стягував - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про визнання неправомірними дій, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яку в подальшому уточнив, на дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С., стягувач - ПАТ «ОТП Банк», про визнання неправомірними дій, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 58253348 з примусового виконання виконавчого листа № 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року, та прийнятті в подальшому рішення у формі постанов, є неправомірними.

Згідно скарги після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 стало відомо, що 31.01.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58253348 з виконання виконавчого листа № 332/2280/17. Вказує, що фактично постанова про відкриття виконавчого провадження та інші постанови, а саме: про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про розшук майна боржника, прийняті у межах ВП № 58253348 на виконання виконавчого листа № 332/2280/17, який згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень за вказаним номером судового рішення є ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2018 року по справі № 332/2280/17 (провадження №1-кс/332/19/18) у кримінальному провадженні № 0002878. Також вказує, що на момент відкриття виконавчого провадження 31.01.2019р. строк пред`явлення виконавчого листа, указаний в ньому до 10.11.2018р., сплив, а описка в частині цього строку виправлена на 10.08.2021р. ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя тільки 06.02.2019 року у справі № 335/2280/17, тобто вже після відкриття виконавчого провадження.

В скарзі також вказується, що в постанові про відкриття виконавчого провадження повна назва стягувача зазначена як Акціонерне товариство «ОТП Банк», що не відповідає зазначеній у рішенні суду по справі № 335/2280/17 як ПАТ «ОТП Банк», але в реєстрі відкритих даних ЄДР за вказаним в постанові ідентифікаційним кодом не значиться юридична особа з назвою Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк». Між тим, постанови про заміну стягувача не мається, а тому приватний виконавець безпідставно самостійно змінив стягувача у ВП № 58253348. Постанова про відкриття виконавчого провадження не відправлена йому як боржнику рекомендованим листом, хоча приватний виконавець на час відкриття виконавчого провадження отримав інформацію стосовно його місцезнаходження, та виконавець не пересвідчився у отриманні боржником цієї постанови.

Постанова про арешт майна боржника винесена з порушенням, тобто без його опису, та таке накладення приватним виконавцем арешту на все майно боржника без його ідентифікації не відповідає вимогам Закону «Про виконавче провадження». Як вбачається з наданої АК «КБ «Приватбанк» довідки, виконавцем накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підв`язаний до зарплатного проекту підприємства, без відповідної постанови, та в порушенням вимог вказаного закону накладено арешт на всю заробітну плату боржника. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ним встановлено, що виконавець не пересвідчувався у відсутності у нього рухомого майна за місцем мешкання, а тому не було підстав для винесення постанови про оголошення в розшук майна боржника. Також наголошує на тому, що жодна з винесених у ВП № 58253348 постанов не була відправлена йому як боржнику.

З урахуванням вказаних обставин скаржник вважає, що дії приватного виконавця та прийняті ним постанови порушують його законні права та інтереси, тому просить визнати вчинені приватним виконавцем дії неправомірними та скасувати всі прийняті ним у ВП № 58253348 постанови, а також зобов`язати приватного виконавця виключити відомості про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2019 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича щодо винесення при примусовому виконанні виконавчого листа № 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про відкриття виконавчого провадження № 58253348 від 31.01.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа № 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про арешт майна боржника по виконавчому провадженню № 58253348 від 31.01.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа № 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 58253348 від 01.02.2019 року, прийняту на підставі виконавчого листа № 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про розшук майна боржника від 05.03.2019 року по виконавчому провадженню № 58253348 прийняту на підставі виконавчого листа № 332/2280/17, виданого 27.08.2018 року.

В задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що при відкритті виконавчого провадження № 58253348 приватний виконавець Сколибог О.С. припустився порушеньпроцедур, визначених Законом України "Про виконавче провадження", а також Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, що є підставою для визнання нечинними та скасування прийнятих ним рішень, оскільки такі порушення призвели до порушень щодо реалізації права власності заявника скарги, що закріплені у Конституції України та законі.

Відмовляючи у скарзі в частині визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди, суд вказував, що це питання відповідно до положень статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду матеріалам виконавчого провадження та фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його адвокат Єренко Д.В. зазначають, що судом правильно встановлені всі обставини справи щодо невідповідності дій приватного виконавця Сколибога О.С. вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», тому вважає, що підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги не мається.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Сколибог О.С. частково погоджується з викладеними в ній доводами, вважаючи, що технічні помилки у виконавчому провадженні, які ним виправлені, зазначення ним правильного найменування стягувача, не можуть бути підставами для скасування прийнятих ним постанов. Розділяє доводи скарги, що ним не вчинено порушень ЗУ «Про виконавче провадження» в ході виконання цього виконавчого провадження.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Практика ЄСПЛ підтверджує: стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від 29.06.2004, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

«Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці», - зазначив ЄСПЛ, розглядаючи справу «Фуклев проти України».

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення КСУ від 25.04.2012 №11-рп/2012).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2018р. задоволено позов ПАТ «ОТП Банк», на користь якого з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № ML-201/192/2006 від 25.05.2006р. станом на 17.01.2017р. у розмірі 26 834,56 доларів США та судові витрати у сумі 11 158,41 грн.

27 серпня 2018р. на виконання вказаного рішення судом був виданий виконавчий лист № 332/2280/17, на підставі якого 31.01.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58253348.

Також 31.01.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено у виконавчому провадженні № 58253348 постанови про арешт майна боржника та про стягнення з боржника основної винагороди.

01.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 58253348.

05.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 58253348.

Судом встановлено, що жодної з вказаних постанов ОСОБА_1 не отримував, зокрема, і постанову про відкриття виконавчого провадження, яка має направлятись боржнику рекомендованим відправленням, що не відповідає положенням ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, та порушує права боржника.

Також суд визнав, що дії приватного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 січня 2019р. є неправомірними, оскільки ним зазначено у процесуальних документах номер справи 332/2280/2017р., за яким у Єдиному реєстрі судових рішень значиться ухвала у кримінальному провадженні, яка не стосується ОСОБА_1 .

Суд встановив, окрім цього, що у виконавчому листі не було зазначено дати прд`явлення виконавчого листа до виконання.

Отже, суд вважав, що приватний виконавець вчинив ці дії з порушенням процедури, передбаченої вказаним законом.

Порушенням суд визнав також зазначення стягувачем у постанові про відкриття виконавчого провадження АТ «ОТП Банк» попри те, що судовим рішенням заборгованість з ОСОБА_1 стягнута на користь ПАТ «ОТП Банк», та попри відсутність ухвали чи постанови про заміну стягувача.

За підсумком встановлених обставин суд визначив, що всі вище перелічені порушення є підставами для визнання неправомірними дій приватного виконавця Сколибога О.С. щодо відкриття виконавчого провадження, а відтак і щодо вчинення всіх подальших дій з прийняття постанов про арешт майна боржника, розшук майна боржника та арешт коштів боржника.

Банк у скарзі вказані висновки суду вважає такими, що не відповідають матеріалам виконавчого провадження, та вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Під час перевірки доводів банку встановлені наступні обставини.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що виконавчий лист на виконання рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2018р. про стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № ML-201/192/2006 від 25.05.2006р. станом на 17.01.2017р. у розмірі 26 834,56 доларів США та судових витрат у сумі 11 158,41 грн. судом першої інстанції був виписаний правильно щодо всіх його реквізитів, зокрема, номеру справи, строку його пред`явлення до виконання, найменування стягувача.

Вказане підтверджено оглянутим виконавчим провадженням, наданим приватним виконавцем Сколибогом О.С., а також не заперечувалось представником ОСОБА_1 - адвокатом Єренко Д.В.

Отже, виконавчий лист був оформлений правильно, а тому у приватного виконавця були відсутні підстави для його неприйняття до виконання.

В скарзі банк посилається на те, що суд не зважив, що зазначення у постановах приватним виконавцем номеру справи 332/2280/17 замість 335/2280/17 було технічною опискою. Банк вважає, що суд не прийняв до уваги, що самим приватним виконавцем винесено постанову від 04.02.2019р. про виправлення помилки у процесуальних документах.

Згідно з ч. 3 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Встановлено, що приватний виконавець Сколибог О.С., виявивши неправильне зазначення номера справи, прийняв постанову від 04.02.2019р. про виправлення описки у процесуальному документі, у якій зазначив, що при внесенні даних до Автоматизованої системи виконавчих проваджень була допущена технічна помилка в номері виконавчого документа, а саме: було вказано номер 332/2280/17 замість правильного номера 335/2280/17, тому ним були внесені виправлення у всі прийняті ним постанови у цьому виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_1 ( Т. 3 а.с. 5).

Таким чином, ще до дня відкриття судом провадження за скаргою ОСОБА_1 12.04.2019р., приватним виконавцем усунуто описки у всіх прийнятих ним постановах шляхом винесення відповідної постанови щодо правильного номеру виконавчого документа, яка боржником не оскаржена. А відтак, скасовувати постанову про відкриття виконавчого провадження та всі подальші постанови на підставах наявності помилки у номері справи не можна, що помилково зробив суд першої інстанції.

До того ж, суд помилкового вважав, що за вказаним номер справи 332/2280/17 ідентифікувалась ухвала суду у кримінальному провадженні, оскільки решта змісту як виконавчого листа, так і оскаржуваних постанов приватного виконавця відповідали саме рішенню суду у цій цивільній справі, а не резолютивній частині ухвали суду у кримінальному провадженні.

Щодо строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, то у виконавчому листі про стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу він був зазначений вірно, що також встановлено дослідженням матеріалів виконавчого провадження. Помилка ж була допущена у виконавчому листі про стягнення судового збору, який до виконання не пред`являвся, але й вона була виправлена ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 06.02.2019 за заявою стягувача ( Т. 2 а.с. 62-63).

Тому не було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки він відліковується з дати набрання законної сили рішенням суду, яке набрало законної сили 09.08.2018р., та може бути пред`явлено до виконання протягом 3 років.

Також є помилковими висновки суду щодо порушень приватного виконавця, які

виразились у зміні ним найменування стягувача.

Так, пункт 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачає, що у разі, якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи), виконавець за наявності підтвердних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження.

В даному випадку не відбулось заміни стягувача, а тому не потрібно було звернення до суду. Стягувач залишився тим же, але змінив назву через зміну організаційно-правової форми, що приватний виконавець встановив за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Тому порушень в боку приватного виконавця Сколибога О.С. в цій частині колегією

не встановлено.

Боржник у скарзі також посилався на ненаправлення йому постанови про відкриття

виконавчого провадження, та суд погодився з тим, що таке порушення вимог статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження» дійсно відбулось.

Колегія дійшла у цій частині наступного.

Так, дійсно частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З цього приводу суд зазначив, що відповідно до наданої заявником до матеріалів справи копії відповіді адресного бюро від 23.02.2017 року, що знаходиться в матеріалах судової справи № 335/2280/17, адреса реєстрації та місця знаходження ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_1 .

На підставі цього, суд зробив висновок, що стягувачу достеменно була відома адреса реєстрації місцезнаходження боржника.

Також суд зазначив, що, як вбачається з наданої копії відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним виконавцем на час відкриття виконавчого провадження 31.01.2019 року було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано інформацію про належність нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , іншій особі, а не боржнику. Але постанову про відкриття виконавчого провадження все ж таки було спрямовано на адресу АДРЕСА_2 , тому суд вважав, що приватним виконавцем боржника було позбавлено можливості брати участь у виконавчому провадженні та сумлінно користуватись наданими йому правами.

Між тим, суд не взяв до уваги інші положення вищенаведеної норми закону.

Так, у статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження», крім вищенаведеного, також передбачено, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У виконавчому листі адресу боржника ОСОБА_1 було зазначено: АДРЕСА_2 , та таку ж адресу зазначив стягувач у своїй заяві про прийняття виконавчого листа на примусове виконання. Тому приватний виконавець, виконуючи вказані положення вищенаведеної норми, спрямував постанову про відкриття виконавчого провадження саме за цією адресою та рекомендованим листом. Те, що ця квартира за даними реєстру не належала більше боржнику, не доводить, що він не може проживати в ній на інших підставах.

До того ж, той факт, що банку достеменно могла бути відома інша адреса боржника, відомості про яку мались в матеріалах цивільної справи, є припущенням боржника, а також не свідчить про неправомірність дій приватного виконавця, який дотримався вимог статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Встановлено, що на час відкриття виконавчого провадження приватному виконавцю не було відомо будь-якої іншої адреси боржника, зокрема, тієї, яка зазначена у наданій на запит суду у цивільній справі адреси реєстрації боржника ОСОБА_1 , яку останній долучив до скарги ( Т. 2 а.с. 70).

Як слідує з досліджених матеріалів виконавчого провадження, направлена рекомендованим листом постанова про відкриття виконавчого провадження повернулась до приватного виконавця із зазначенням про закінчення терміну зберігання, а не за підставами не проживання боржника за цієї адресою.

Тому неотримання постанови боржником в такому разі не створює підстав для скасування самої постанови про відкриття виконавчого провадження, у яку внесено виправлення щодо номеру провадження, юридичну особу стягувача зазначено правильно, оскільки її ЄДРПОУ залишилось незмінним.

Зважаючи на вказане, приватний виконавець обґрунтовано прийняв усі наступні постанови щодо арешту майна боржника у межах суми стягнення, про арешт рахунків боржника та про розшук майна боржника. Жодна норма ЗУ «Про виконавче провадження» не забороняє виконавцю одночасно з відкриттям виконавчого провадження приймати заходи щодо забезпечення виконання рішення суду про стягнення значного розміру грошових коштів шляхом накладення арешту на майно та кошти боржника.

При цьому, є неспроможними доводи ОСОБА_1 та висновки суду в тій частині, що приватним виконавцем на порушення вимог ст.ст. 68, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» зверталось стягнення на його заробітну плату, оскільки такого звернення ще не відбувалось, а лише мало місце накладення арешту на рахунки боржника у банківських установах, що відповідає положенням статті 56 цього закону.

Так, згідно статті 56: 1. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; 2. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 9 ч 3 З)У «Про виконавче провадження» унормовано, що державні органи, органи місцевого самоврядування, нотаріуси, інші суб`єкти при здійсненні ними владних управлінських функцій відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, у разі звернення особи за вчиненням певної дії щодо майна, що належить боржнику, який внесений до Єдиного реєстру боржників, зобов`язані не пізніше наступного робочого дня повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про майно, щодо якого звернулася така особа.

Банки у разі відкриття рахунку на ім`я фізичної особи, внесеної до Єдиного реєстру боржників, у тому числі через відокремлені підрозділи банку, або закриття рахунку такою особою зобов`язані у день відкриття або закриття рахунку повідомити про це зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов`язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Зазанчені положення кореспондуються також з положеннями ч. 7 статті 23 вказаного закону, згідно з якими у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Також статтею 13 ч. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Згідно з ч. 4, опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Скаржник вказував, та суд погодився з ним, що арешт на майно боржника накладено без його опису, тобто без ідентифікації, що є порушенням вимог вказаного закону.

Але в даному випадку відомостей про майно боржника встановлено ще не було, тому арешт накладався на майно без його опису, який відбувається після його виявлення.

За змістом наведених положень спеціального закону жодних порушень з боку приватного виконавця Сколибога О.С. при прийняття оскаржуваних постав колегією в ході апеляційного розгляду встановлено не було.

А прийняття постанови про розшук майна боржника відповідає вимогам статті 36 ЗУ «Про виконавче провадження».

Тому суд безпідставно задовольнив частково скаргу ОСОБА_1 , що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України із відмовою в задоволенні скарги.

Що стосується оскарження скаржником ОСОБА_1 постанови про винагороду приватного виконавця, то банк в цій частині відмову суду не оскаржив.

Проте, колегія зазначає, що є всі підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 4 статті 367 ЦПК України, оскільки висновки суду суперечать правовій позиції ВС, зокрема, у викладеній в перелічених судом постановах, згідно з якими це питання відноситься до компетенції адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження за скаргою у цій частині, а не відмови в її задоволенні.

Так, згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження постанови приватного виконавця про стягнення винагороди, прийнятої під час дії Закону № 1404-VІІІ, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія скасовує оскаржувану ухвалу суду та приймає постанову про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2019р., про арешт майна боржника від 31.01.2019р., про арешт коштів боржника від від 01.02.2019р., про розшук майна боржника від 05.03.2019р. та покладення обов`язку щодо виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. В частини скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірної та скасування постанови від 31.01.2019р. про стягнення з боржника основної винагороди провадження у справі підлягає закриттю.

Оскільки апеляційну скаргу банку задоволено, то зі скаржника ОСОБА_1 на його користь підлягають стягненню судові витрати, понесені при зверненні з апеляційною скаргою, в сумі 1921 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» у особі представника Коломоєць Вікторії Валеріївни задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2019 рокуу цій справі скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2019р., про арешт майна боржника від 31.01.2019р., про арешт коштів боржника від від 01.02.2019р., про розшук майна боржника від 05.03.2019р. та покладення обов`язку щодо виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників відмовити.

В частини скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірної та скасування постанови від 31.01.2019р. про стягнення з боржника основної винагороди провадження у справі закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна ) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кухар С.В.