Головуючий у 1-й інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2019 року, ухваленого у складі судді Пустовойт Т.В., повний текст рішення складено 05 серпня 2019 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний холдінг»

про визнання протиправними дій, стягнення невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду із даним позовом до роботодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронний холдінг», з яким він перебуває у трудових відносинах з червня 2014 року, працюючи на посаді охоронника відділу охорони ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча». В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 27 січня 2017 року у зв`язку із укладенням контракту на проходження військової служби його увільнено від виконання роботи на період військової служби в особливий період із збереженням посади та середньомісячного заробітку. З моменту проходження ним військової служби його оклад неодноразово підвищувався, проте заробітна плата роботодавцем не була відкоригована. Вважає, що дії відповідача щодо включення до розрахунку його середнього заробітку виплат за січень 2017 року і обчислення середнього заробітку за період грудень 2016р.-січень 2017 року в розмірі 247,66грн/день або 31,08грн/год, який застосований на протязі всього спірного періоду січень 2017р.-березень 2019р., не відповідають положенням п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, тобто є протиправними. Для належного обчислення його заробітної плати мав бути взятий до розрахунку двохмісячний період, що передував його увільненню на військову службу (у січні 2017р.) листопад-грудень 2016р., за який середній заробіток становив 215,60грн/день, що повинен був коригуватися в подальшому на коефіцієнт підвищення його посадового окладу, що збільшувався: з 01.01.2017р. - 3200грн., з 01.01.2018р. - 3723грн. В уточненій редакції позовних вимог (т. 1 а.с. 114-115) просив визнати протиправними дії ТОВ «Охоронний холдінг» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати за період січень 2017 року-березень 2019 року в розмірі 247,66грн., стягнути з відповідача суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням застосування коефіцієнту коригування за період з січня 2017 року по березень 2019 року включно у розмірі 51636,66грн., компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, в розмірі 3734,10грн. Крім того, позивач просив відшкодувати моральну шкоду, заподіяну діями роботодавця з недоплати суми збереженого середнього заробітку, яку оцінює в розмірі 3000грн.

Відповідачем поданий відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 46-50).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Охоронний холдінг» про стягнення середньої заробітної плати з урахуванням підвищень, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат та моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що нарахування середньої заробітної плати позивачеві проводилось відповідно до вимог п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок № 100). Суд врахував відомості балансів підприємства за 2017-2018р.р., які свідчать про нарощування дебіторської заборгованості, взяв до уваги накази по підприємству, і вбачив обмеження фінансової можливості ТОВ «Охоронний холдінг» у спірний період коригувати заробітну плату працівників, що не суперечить положенням п. 10 вказаного Порядку № 100, згідно із яким на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга вмотивована наступними доводами: суд не зважив на невідповідність застосованого судом середньоденного заробітку 247,66грн. вимогам п. 2 Порядку № 100, а також на протиправність бездіяльності роботодавця, який не коригував заробітну плату з урахуванням неодноразового підвищення посадових окладів позивача з моменту призову на військову службу; суд не зважив на те, що посадовий оклад позивача з 01.01.2017р. зріс з 2200грн до 3200грн, коефіцієнт коригування складає 1,4545, а відкорегована середньоденна зарплата дорівнює 1,4545 х 230,94= 335,90грн, а посадовий оклад з 01.01.2018 зріс з 3200грн до 3723грн, коефіцієнт коригування складає 1,1634, при якому середньоденний заробіток дорівнює 390,79грн.; суд першої інстанції з посиланням на баланс відповідача станом на 31.12.2017р. і на 31.12.2018р. та дебіторську заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги, протиправні наказі підприємства із встановленням коефіцієнту коригування - 1,00000001, фактично скасував коригування збереженого заробітку; підприємство не мало право в односторонньому порядку без повідомлення позивача встановлювати такий коефіцієнт коригування, тобто приймати рішення, яке погіршує умови, встановлені законодавством, колективними договорами; ці накази по підприємству про зменшення коригуючого коефіцієнта стосуються не всіх працівників, а тільки тих, за ким зберігається місце роботи та середній заробіток; такі накази викликають сумнів у позивача в їх достовірності і їх суд не повинен був приймати до уваги; судом прийнято за основу невірний розрахунок середнього заробітку позивача, наданий відповідачем, мав бути взятий середньоденний заробіток станом на день звільнення від роботи в розмірі 230,94грн./день. (заробіток за грудень 2016р. 4848,71 : 21робочих дні), а потім коригуватись.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 229-230), який з посиланням на положення ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст. 94 КЗпП України, ст. 4 Закону України «Про оплату праці», ч. 5 ст. 19 Господарського Кодексу України, зводиться до наступного: посилання в апеляційній скарзі на лист Міністерства праці і соціальної політики № 696/13/84-08 від 24.10.2008р. можливості зменшення коефіцієнту коригування заробітної плати у випадку скрутного матеріального становища госпрозрахункового підприємства, а не звільнення - є безпідставними, оскільки цей лист має рекомендаційний, а не обов`язковий характер; за положеннями п. 10 Порядку № 100 за відсутності фінансової можливості роботодавець може не проводити коригування заробітної плати на коефіцієнт її підвищення і має право на свій розсуд округлювати коефіцієнт коригування, встановлювати цей коефіцієнт самостійно, що відповідає практиці Верховного Суду України, Верховного Суду в постановах від 18.02.2015р. у справах № 6-234цс14,від 07.10.2015р. у справі № 6-573цс15, від 20.12.2018р. у справі № 757/57875/17-ц; судове рішення про встановлення певного коефіцієнту коригування буде втручанням у господарську діяльність підприємства-відповідача; наказами по підприємству підтверджено обмеження фінансових можливостей; підприємство здійснює виплату середнього заробітку всім працівникам, що мобілізовані, що додатково обтяжує фінансовий стан підприємства, і держава ці кошти на відшкодовує підприємству; твердження про одностороннє встановлення підприємством коригуючого коефіцієнту спростовуються наказами про його встановлення, які узгоджені із вільно обраним уповноваженим представником трудового колективу (за відсутності на підприємстві профспілкової організації), що діє в інтересах працівників.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження за участі представників відповідача ТОВ «Охоронний холдінг» - Пищенка Є.Ю., Мелікова Ф.А., Осокіної Т.В., які підтримали доводи апеляційної скарги відповідача, у відсутність згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України повідомленого належним чином про дату і час розгляду справи позивача (т. 1 а.с. 215-216, 218, 227, 239, т. 2 а.с. 15, 106-108), від якого надійшла заява про вирішення справи у його відсутність (т. 1 а.с. 220, 241).

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог відповідача про стягнення з позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу не оскаржується і апеляційним судом в цій частині не перевіряється за відсутності апеляційних приводів, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з червня 2014 року перебував у трудових відносинах із ТОВ «Охоронний холдінг», працюючи на посаді охоронця відділу охорони ПАТ «ММК ім. Ілліча» (т. 1 а.с. 11-13).

Наказом № 42 о/с від 02.02.2017р. ОСОБА_1 звільнено від роботи з 27.01.2017р. у зв`язку із укладенням позивачем 27.01.2017 року контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком з 27.01.2017р. по 26.01.2022р., зі збереженням за позивачем місця роботи, посади і середнього заробітку (т. 1 а.с. 14-15, 25, 73).

В заявленому спірному періоді посадовий оклад охоронника відділу охорони ПАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_1. змінювався і становив: з 02.12.2016р. - 2200грн, з 01.01.2017р. - 3200грн., з 01.01.2018р. - 3727грн., з 01.02.2019р. - 4173грн (т. 1 а.с. 36, т. 2 а.с. 27зв.).

Згідно наказів генерального директора ТОВ «Охоронний холдінг» № 117/1 від 30.09.2016р., № 46/1 від 01.07.2016р., № 1/1 від 01.01.2017р., № 41/1 від 01.04.2017р., № 75/1 від 01.07.2017р., № 115/1 від 30.09.2017р., № 1/1 від 01.01.2018р., № 29/1 від 01.04.2018р., № 71/1 від 01.10.2018р., № 1/1 від 01.01.2019р., погоджених Уповноваженим представником трудового колективу, в усіх випадках збереження середньої заробітної плати розмір коефіцієнта, на який коригують заробітну плату при підвищенні окладів та тарифних ставок, по підприємству встановлено у розмірі 1,00000001 (т. 1 а.с. 124-133).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

За змістом ч. 3 ст. 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

За змістом ч. 2 ст. 97 КЗпП України і аналогічних положень в ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці»: форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Статтею 4 Закону України від 24 березня 1995 року «Про оплату праці», встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За положеннями п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року з подальшими змінами, чинними на момент виникнення і тривання спірних правовідносин, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

За змістом абз. 3 п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку № 100: якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як встановлено, обчислена в порядку п. 2 Порядку № 100 середньоденна заробітна плата позивача на момент його звільнення у зв`язку із початком військової служби з 27 січня 2017р. становить 230,94грн, виходячи із заробітної плати за двохмісячний період, який передував місяцю, в якому сталося звільнення: грудень 2016 року - нарахована заробітна плата 4849,71грн за 21 робочий день, та за листопад 2016 року не береться до розрахунку заробітна плата, оскільки в цей місяць позивач не працював.

За період з лютого 2017 року роботодавцем (т. 1 а.с. 48-50, 159-160) розраховано середній заробіток шляхом включення до розрахунку середнього заробітку позивача виплат за січень 2017 року і обчислено середній заробіток за період грудень 2016р.-січень 2017 року в розмірі 247,66грн/день або 31,08грн/год, при якому математичне обчислення середнього заробітку ОСОБА_1 більше, аніж той, який взятий із заробітної плати за грудень 2016р.

Дії відповідача щодо включення до розрахунку середнього заробітку позивача за січень 2017 року (із розрахунку періоду грудень 2016р.-січень 2017р. у розмірі середньоденного заробітку 247,66грн або середньогодинний заробіток 31,08грн/год) не є такими, що в повній мірі відповідають положенням п. 2 Порядку № 100, але з урахуванням тієї обставини, що з цього розрахунку 247,66грн. забезпечено підприємством надалі нарахування позивачеві заробітної плати, яка перевищує встановлений з 01.01.2017 року законодавчий мінімум (3200грн) і встановлений по підприємству безпосередньо посадовий оклад позивача (3200грн), то цей збільшений на користь працівника ОСОБА_1 показник (в порівнянні із обчисленим в Порядку № 100 середньоденним заробітком 230,94грн), визнаний роботодавцем, береться за основу у спірних правовідносинах як такий, що не порушує прав позивача.

Позивач в змісті позовної заяви з урахуванням уточнень, наводить власні розрахунки коефіцієнтів коригування заробітної плати в бік підвищення: з 01.01.2017р. - 1,4545 (3200:2200), з 01.01.2018 - 1,1634 (3723:3200), та вказує, що його заробіток повинен був обчислюватись з урахуванням відкоригованого середньоденного заробітку в періодах: з 01.01.2017р. в розмірі 313,59грн, з січня 2018 року - 364,83грн.

З цим в повній мірі погодитись не можна, зважаючи на наступні обставини.

Як з`ясовано, дійсно, на підприємстві відбувалося підвищення заробітної плати: з 01.01.2017р. 3200грн (в порівнянні із минулим посадовим окладом позивача 2200грн), з 01.01.2018 - 3723грн, з 01.02.2019р. - 4173грн (т. 1 а.с. 66, т. 2 а.с. 41-42), в залежності із запроваджених законами України про державні бюджети на 2017-2019 роки показниками мінімальної заробітної плати.

Згідно із пунктом 10 Порядку № 100 на госпрозрахункових підприємствах, до яких відноситься ТОВ «Охоронний холдінг», у випадках підвищення посадових окладів корегування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Свій розвиток вказані положення знайшли в роз`ясненнях Міністерства праці та соціальної політики України в листах від 17.05.2018р. № 838/0/101-18 від 24.10.2008р. № 696/13/84-08, за якими на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плат та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, установлених його статутом, оформлюється наказом, який обов`язково повинен бути погоджений профспілковим комітетом або іншим уповноваженим представляти інтереси працівників органом.

В постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-234цс14 Верховний Суд України також наголосив на тому, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плат та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, та що таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, установлених його статутом.

Заперечуючи проти позову, роботодавець посилався на те, що підприємство з 2014 року знаходиться у скрутному становищі, пов`язаному із зниженням попиту на послуги підприємства через складну політично-економічну ситуацію в країні, отриманих від обмеженої господарської діяльності коштів вистачає на обов`язкові платежі і заробітну плату, через що існує дебіторська заборгованість, що унеможливлює здійснення коригування коефіцієнту підвищення заробітної плати позивача на іншому рівні, ніж визначено наказами по підприємству.

Аргументи відповідача щодо фінансового становища підприємства-роботодавця і відсутності можливості для застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати на тому рівні, який заявлено у змісті позову ОСОБА_1 , підтверджені представленими до суду першої інстанції балансами підприємства за 2017-2018 роки, з яких вбачається наявність дебіторської заборгованості за продукцією, товарами, роботами, послугами і іншої поточної дебіторської заборгованості, що збільшилася на кінець 2017 року, та дещо зменшилася на кінець 2018 року (т. 1 а.с. 98-101).

Відтак, суд першої інстанції слушно врахував доводи відповідача щодо відсутності фінансової можливості корегування заробітної плати та інших виплат на коефіцієнт їх підвищення. Доказів зворотнього позивачем не надано.

Надані відповідачем суду першої інстанції накази генерального директора ТОВ «Охоронний холдінг» № 117/1 від 30.09.2016р., № 46/1 від 01.07.2016р., № 1/1 від 01.01.2017р., № 41/1 від 01.04.2017р., № 75/1 від 01.07.2017р., № 115/1 від 30.09.2017р., № 1/1 від 01.01.2018р., № 29/1 від 01.04.2018р., № 71/1 від 01.10.2018р., № 1/1 від 01.01.2019р. (т. 1 а.с. 124-133) щодо зменшення у спірному періоді (з січня 2017 року по січень 2019 року) коригуючого коефіцієнту на рівні 1,0000001, що застосовується у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, прийняті в межах його компетенції відповідно до Статуту ТОВ «Охоронний холдінг» (п. 13.12.2, п. 13.12.6, п.п. 4, 7, 11, 12 п. 13.12.7), та, за відсутності на підприємстві профспілкової організації, погоджені із обраним за встановленою процедурою Уповноваженим представником трудового колективу (т. 1 а.с. 231-233, т. 2 а.с. 2-3, 5, 29). В наказах сформулювані причини, які не дозволяють провести коригування в повному обсязі: зростання витрат на фонд оплати праці, зростання дебіторської заборгованості, відсутність попиту на роботи/послуги, що надаються підприємством і, як наслідок, суттєве зменшення фінансових можливостей підприємства.

Застосування такого коефіцієнту згідно пояснень представників роботодавця поставлено в залежність від обмежених фінансових можливостей підприємства.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що зазначені накази про зменшення коригуючого коефіцієнту не були додані до відзиву відповідача, в самому відзиві про них мова не йде, через що можна зробити висновок про відсутність їх існування взагалі, як вважає позивач. Ці докази викликають в нього сумнів щодо їх достовірності, вони не відповідають вимогам діючого трудового законодавства, тому суд не повинен був приймати їх до уваги. Ці доводи аналогічні викладеним доводам у додаткових письмових поясненнях позивача (т. 1 а.с. 143).

З такими додами погодитись не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, сприяючи сторонам у реалізації їх процесуальних прав, з дотриманням принципу їх балансу, рівно як витребував докази, заявлені позивачем вже поза межами строку надання таких доказів в змісті позовної заяви (т. 1 а.с. 43-44, 109), так і прийняв докази відповідача (вказані накази про встановлення коригуючого коефіцієнта підвищення заробітної плати), що були подані в стадії підготовчого судового засідання.

Зважаючи на висловлені сумніви позивача в апеляційній скарзі щодо достовірності прийняття цих наказів, апеляційним судом в порядку використання положень ст. 81 ЦПК України було витребувано журнал реєстрації наказів ТОВ «Охоронний холдінг» (т. 2 а.с. 91-102), що в підшитому і пронумерованому вигляді в оригіналі був досліджений колегією суддів, яка впевнилась у прийнятті керівником підприємства вищенаведених наказів щодо встановлення коригуючого коефіцієнту по підприємству при обчисленні середнього заробітку.

Тож, дані накази об`єктивно існують і є діючими у відповідних періодах, не оскаржені і не скасовані у встановленому законом порядку. А відтак, судом обґрунтовано були перевірені в даній частині аргументи і відповідні їм докази обох сторін.

Згідно із ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні є, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини.

А за змістом ч. 5 ст. 19 ГКУ незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Зважаючи на законодавчо втілену заборону втручання у господарську діяльність, в тому числі із боку судових органів шляхом прийняття відповідних рішень, у суду, як погоджується колегія суддів, були відсутні підстави для застосування інших коефіцієнтів коригування, про які заявив позивач у змісті позовної заяви, а саме: з 01.01.2017р. - 1,4545 (3200:2200), з 01.01.2018 - 1,1634 (3723:3200).

Нарахування позивачеві заробітної плати підприємством у період січень 2017р. (з 27.01.2017р.)-січень 2019р. і її виплата, беручи до уваги зібрані розрахункові документи, відомості про нараховану на картку ОСОБА_1 підприємством заробітну плату, відомості банку про перерахування коштів заробітної плати позивачеві за відрахуванням комісії банку, відповідає положенням законодавства і вищенаведеним розпорядчим актам підприємства, погодженим із уповноваженим представником трудового колективу.

Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується із твердженням позивача щодо протиправності дій ТОВ «Охоронний холдінг» з нарахування та виплати заробітної плати середньоденної заробітної плати на протязі періоду січень 2017 року-березень 2019 року в розмірі 247,66грн/день впродовж періоду січень 2017р.-січень 2019 року включно.

Встановлено, що з 01 лютого 2019 року посадовий оклад позивача зріс з 3723грн до 4173грн, коефіцієнт коригування, обчислений за Порядком № 100 при цьому складає 1, (4173грн/3723грн).

З 01.02.2019р. на підприємстві ТОВ «Охоронний холдінг» встановлений максимально наближений до зазначеного показника коефіцієнт підвищення посадового окладу ОСОБА_1 на рівні 1,120870, відкоригований середньоденний заробіток становить 277,59грн/день (з попереднього показника 247,66грн/день) або 34,84грн/год (попередній показник 31,08грн/год). Цей показник був вжитий підприємством для розрахунку середнього заробітку позивача за лютий 2019 року і березень 2019р., що був фактично сплачений ОСОБА_1 за відрахуванням податків і обов`язкових платежів в сумах 4431,65грн і 4403,95грн відповідно.

Апеляційним судом перевірено нарахування підприємством заробітної плати із застосуванням цього коефіцієнту коригування і встановлено безпідставність доводів позовної заяви щодо здійснення нарахування в цей період часу (лютий 2019р.-березень 2019 року) зарплати із розрахунку 247,66грн/день, оскільки такий розрахунок був здійснений роботодавцем фактично, виходячи з середньоденної зарплати 277,59грн/день.

До того ж, згідно із п. 19.2 Статуту ТОВ «Охоронний холдінг» мінімальний розмір оплати праці найманих працівників Товариства не може бути нижче мінімального розміру, встановленого чинним законодавством (т. 2 а.с. 86).

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно із п. 8 ч. ст. 40 Бюджетного кодексу України, Законами України про Державні бюджети на 2017, 2018, 219 роки встановлено таку мінімальну заробітну плату у спірному періоді: з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. - 3200грн, з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. - 3723грн, з 01.01.2019р. - 4173грн.

Встановлено, що фактично виплачена позивачеві у спірному періоді заробітна плата (за відрахуванням податків і обов`язкових платежів) не є нижче, аніж вищевказані межі мінімальної заробітної плати у періоді. Так, виплачена позивачеві заробітна плата становить: у 2017 році - за січень 3385,06грн (повний місяць), з них у спірний період з 27.01.2017р. нараховано по середньому за 3 дні - 692,82грн (як відображено у розрахунковому документів і не заперечується позивачем у змісті позовної заяви), лютий 3953,38грн, березень 4324грн, квітень 3755,71грн, травень 3928,66грн, червень 3928,66грн, липень 4151,05грн, серпень 4324грн, вересень 4151,05грн, жовтень 4126,34грн, листопад 4348,72грн, грудень 3953,38грн; у 2018 році - січень 4134,69грн, лютий 3937,79грн, березень 4134,69грн, квітень 3740,90, травень 4134,69грн, червень 3937,79грн, липень 4331,57грн, серпень 4331,57грн, вересень 3937,79грн, жовтень 4331,57грн, листопад 4331,57грн, грудень 3937,79грн; у 2019 році - січень 4134,69грн (нарахована заробітна плата 5200,86грн), лютий 4431,65грн, березень 4403,95грн. (т. 1 а.с. 16зв-22, т. 2 а.с. 24-25, 65-66).

Тож, роботодавцем було здійснено розрахунок заробітку позивача в період прохоження ним військової служби за контрактом за спірний у даній справі період в повному обсязі, з урахуванням діючих на підприємстві чинних наказів про встановлення певних коефіцієнтів підвищення заробітної плати.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом процесуальних норм в частині доказування, апеляційний суд доходить наступних висновків.

З огляду на задекларовані в ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін та в ч. 2 ст. 13 ЦПК України - принцип диспозитивності («збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком сторін»), враховуючи відсутність клопотань про витребування у роботодавця даних про його посадовий оклад з 01.01.2019р. в змісті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 114-115), відповіді на відзив (т. 1 119-121), додаткових письмових поясненнях позивача (т. 1 а.с. 141-143), а також беручи до уваги твердження позивача про надання ним всіх наявних доказів і матеріалів, на підставі яких просив прийняти рішення (т. 1 а.с. 140), не є спроможними з процесуальної точки зору доводи апеляційної скарги, як на допущене судом першої інстанції порушення, щодо невитребування судом відомостей про його посадовий оклад в поточному році.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення недоплаченої заробітної плати із урахуванням коефіцієнту корегування згідно розрахунку позивача, безвідносно до діючих по підприємству наказів про встановлення коефіцієнту корегування, в грошовому виразі 51636,66грн.

Враховуючи відсутність порушень з боку відповідача прав позивача на оплату праці через фінансову неспроможність коригування заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених вимог щодо стягнення з роботодавця компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за спірний період в розмірі 3734,10грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Внаслідок невиявлення в діях роботодавця порушень правил оплати праці позивача, дотримання вимог законодавства і локальних актів підприємства, погоджених із обраним на підприємстві Уповноваженим представником трудового колективу, щодо встановлення певного коефіцієнту коригування заробітної плати, відсутні підстави для відшкодування позивачеві заявленої моральної шкоди за відсутності складу делікту в діях відповідача.

Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, в тому числі тих, на які посилається позивач (невитребування даних про посадовий оклад в поточному році, прийняття судом сумнівних наказів роботодавця), або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2019 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова