УХВАЛА

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 317/1005/15-ц

провадження № 61-9558св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Журавель В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Крилової О. В., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 19 липня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір № ZPVLGK00000521, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 000,00 доларів США для придбання житлового будинку, а останній зобов`язався повернути банку суму кредиту, сплатити проценти та комісію.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 06 лютого 2017 року виникла заборгованість, що становить 9 394,99 доларів США, яка складається з основної заборгованості - 3 565,66 доларів США, заборгованості за процентами - 2 824,21 доларів США, заборгованості з комісії - 458,98 доларів США та пені - 2 546,14 доларів США, яку банк просив стягнути на свою користь

13 травня 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними умов кредитного договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що в договорі від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 встановлено обов`язок сплати позичальником на користь банку щомісячної комісії у розмірі 0,18 % від суми виданих кредитних коштів, що є порушенням статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить пунктам 3.1., 3.6., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Крім того, на порушення вимог пункту 2.3.2 кредитного договору банк самостійно підвищив процентну ставку за кредитом, без отримання його обов`язкової згоди, що призвело до штучного збільшення заборгованості за цим договором, оскільки АТ «КБ «ПриватБанк» при отриманні від нього коштів, сплачених на погашення кредиту, безпідставно спрямовував ці кошти, які мали б бути зараховані в рахунок погашення основної заборгованості, на погашення процентів, розрахованих за безпідставно підвищеною процентною ставкою.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив визнати недійсними умови пункту 1.1 кредитного договору від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 щодо сплати комісії; визнати незаконними дії АТ «КБ «ПриватБанк» в частині збільшення процентної ставки за договором; зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» повернути йому зайво сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року та зобов`язати надати йому довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2005 року.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року у складі судді Нікітіна В. В. в задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано АТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 в сумі в сумі 2 751, 47 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, встановленому на день повернення коштів.

У решті зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь Державного бюджету України 640,00 грн судового збору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем виконано зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Задовольняючи зустрічний позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що банк неправомірно з листопада 2008 року підвищив відсоткову ставку за кредитним договором, а також безпідставно нараховував щомісячну комісію. Враховуючи, що позичальник достроково виконав умови кредитного договору, виплатив кредитну заборгованість у лютому 2013 року, кошти, сплачені ним 20 березня 2013 року у розмірі 2 751 грн, є переплатою та підлягають стягненню з банку на користь позичальника.

Відмовляючи в іншій частині зустрічних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» 4 864,9 доларів США заборгованості за кредитним договором № ZPVLGK00000521, що еквівалентно 129 973,04 грн, яка складається з: 3 618,32, що еквівалентно 96 668,80 грн, - тіла кредиту, 633,89 доларів США, що еквівалентно 16 935,31 грн, - процентів, 381,00 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, - комісії, 261,69 доларів США, що еквівалентно 6 991,44 грн, - пені.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, виходив із того з того, що на день звернення АТ «КБ «ПриватБанк» до суду у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, що підтверджено наданим банком розрахунком та не спростований розрахунком, наданим ОСОБА_1 , яким не було враховано сплачених банком страхових внесків та порядок списання коштів з його рахунку, що передбачено умовами договору.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення в частині вимог про визнання недійсним пункту 1.1 кредитного договору щодо щомісячної сплати комісії; стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 555, 53 дол. США, що еквівалентно 14 841,81 грн, яка складається з: 103,65 доларів США, що еквівалентно 2 769,16 грн,- тіла кредиту, 25,84 доларів США, що еквівалентно 690,35 грн, - процентів, 324 доларів США, що еквівалентно 8 656,14 грн, - комісії та 103,04 доларів США, що еквівалентно 2 752,87 грн, - пені.

Касаційна скарга аргументована тим, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді неповно дослідив докази у справі, не з`ясував всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невірно провів розрахунки і взяв до уваги розрахунок боргу банку, в якому допущено помилки.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними умов договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язати вчинити дії.

Витребувано із Запорізького районного суду Запорізької області зазначену справу.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року вищезазначену справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду цивільну справу № 524/5152/15-ц передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду посилалась на те, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що умови пункту 8.4 щодо встановлення пені у розмірі 0,15% за кожен день прострочення виконання зобов`язання, пункту 7.2. щодо винагороди банку за додатковий моніторинг погашення кредиту, пункту 8.1. щодо винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів - несправедливі та є наслідком дисбалансу прав та обов`язків на шкоду позичальника, а тому є недійсними з моменту укладення договору. Тому рішення місцевого суду в частині стягнення пені в розмірі 6 807,93 доларів США та стягнення комісії в розмірі 1 120,32 доларів США підлягає скасуванню, у задоволенні цих вимог банку необхідно відмовити.

Такого ж висновку дійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 486/1882/15-ц (провадження № 61-10481св18). Колегія суддів дійшла висновку, що сплата коштів за обслуговування кредиту, тобто коштів, які супроводжують кредит, є несправедливою умовою кредитного договору, а тому ця плата не підлягає стягненню з позичальника. Зважаючи на розмір окремих складових кредитної заборгованості, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 269,65 дол. США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 96,34 дол. США є безпідставними, а тому визнані такими, що задоволенню не підлягають.

В той же час Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 травня 2019 року у справі № 159/4809/17 (провадження № 61-42819св18) з посиланням на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, дійшов висновку про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

В постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 607/4753/16-ц (провадження № 61-1332св17) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про залишення без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 22 листопада 2017 року, якими стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 січня 2008 року № TEAWG3 у сумі 25 696,18 доларів США, що еквівалентно 666 815,97 грн, а саме: 13 370 ,79 доларів США по тілу кредиту, що еквівалентно 346 972 грн; 7 756 доларів США 92 центи заборгованість за процентами, що еквівалентно 201 292,13 грн; 2 068 доларів США 47 центів заборгованість з комісії, що еквівалентно 53 676,80 грн; 2 000 доларів США нарахованої пені, що еквівалентно 51 900 грн; 500 доларів США штрафу, що еквівалентно 12 975 грн.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2019 року прийнято до розгляду справу № 524/5152/15-ц.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№317/1005/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду № 524/5152/15-ц.

Крім того, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення виконання судового рішення суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду.

Оскільки зазначені у клопотанні заявника доводи дають підстави для висновку про необхідність зупинення виконання рішення суду апеляційної інстанції, клопотання слід задовольнити.

Керуючись статтями 252, 253, 260, 394, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі №317/1005/15-ц за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною умови договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язати вчинити дії до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 524/5152/15-ц.

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити.

Зупинити виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Журавель

Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук