Справа № 473/2711/19 Суддя першої інстанції Старжинська О.Є.
Провадження № 22-ц/812/1804/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Старжинської О.Є., в залі судового засідання в м. Вознесенськ, о 16 год. 36 хв., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що 13 квітня 2016 року ОСОБА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, спричинив йому легкі тілесні ушкодження, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Вина відповідача у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, встановлена ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2019 року, за якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 йому спричинено майнову шкоду у вигляді витрат, пов`язаних з придбанням медикаментів на лікування, поновленням пошкодженої зубної коронки, з поїздками до медичного закладу у м. Миколаїв за отриманням стоматологічних послуг та у зв`язку з участю у судових засіданнях Миколаївського апеляційного суду щодо оскарження дій слідчого, а також моральна шкода в сумі 100 000 грн., яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Посилаючись на необхідність поновлення порушеного права, позивач просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в сумі 6 932 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 1 910 грн. 80 коп. та на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн., а також судові витрати в сумі 15 грн. 40 коп., а всього 2 015 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що ОСОБА_2 вчинив умисні протиправні дії, які знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками у вигляді спричинення матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування потерпілого ОСОБА_1 внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень.

Визначаючи розмір такої шкоди, судом було враховано висновок експертів у кримінальному провадженні від 06 лютого 2019 року, за яким отримані позивачем стоматологічні послуги протягом 10 січня 2018 року 20 лютого 2018 року, не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з травмою, що мала місце у квітні 2016 року.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив з характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких ОСОБА_1 зазнав через протиправну поведінку ОСОБА_2 і враховуючи засади розумності, виваженості, справедливості задовольнив позовні вимоги в цій частині частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність оскарженого рішення фактичним обставинам справи, просив його скасувати, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не компенсував витрати, пов`язані з лікуванням та протезуванням зубів, враховуючи проїзд до місця лікування, та визначив занадто малий розмір моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що 15 квітня 2016 року він звертався до стоматолога з приводу пошкодження зубів, що сталося в результаті протиправних дій відповідача. Ці обставини були зафіксовані в наданій до суду медичній карті.

Однак, ніхто з приватних стоматологів м. Вознесенська, до яких він звертався з цього приводу, не може видати йому документи на підтвердження вартості цього лікування через те, що останні не бажають зв`язуватися з судами, поліцією та прокуратурою. Саме тому він лікував зуби в м. Миколаєві.

Крім того, при його обстеженні судово-медичним експертом він звертав увагу останнього на всі тілесні ушкодження, в тому числі, скаржився на головний біль, на забій правового ліктьового суглобу та на те, що в нього було вибито два зуби, на забій куприка та криж. Однак в подальшому, чомусь, ці ушкодження враховано не було.

Таким чином, не зважаючи на неодноразове проведення експертиз, жоден із висновків не містить висновку про тілесне ушкодження у вигляді травми зубів, що потребує заміни коронок. В той час як ним на заміну коронок та лікування зубів було витрачено біля 4 000 грн., враховуючи вартість проїзду до місця лікування.

Щодо оцінки його моральних страждань, скаржник зазначав, що при визначенні розміру компенсації таких страждань районний суд не врахував тривалі терміни кримінального провадження, 37 місяців судової тяганини, проведення 5 судово-медичних експертиз, бездіяльність шести слідчих, за два рази закриття кримінальної справи, 16 судових засідань у м. Вознесенську, а також засідання в апеляційному суді у м. Миколаєві 08 червня 2018 року.

ОСОБА_1 також не погоджувався з розподілом судових витрат, проведеним районним судом та зазначав, що при розподілі судових витрат суд стягнув з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., сплачений ним ні на його користь, а на користь держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на те, що всі викладені в апеляційній скарзі обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 , судом першої інстанції перевірені в повному обсязі, рішення місцевого суду є правильним і законним, а тому просив суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що як вбачається зі змісту ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2019 року із встановлених судом обставин щодо спричинення ним тілесних ушкоджень, не вбачається, пошкоджень стоматологічного характеру.

ОСОБА_1 не надано жодного медичного документу, в т.ч. і висновків судово-медичних експертиз, які би прямо вказували, що пошкодження зубних протезів і в подальшому їх заміна сталися.

Що стосується стягнення моральної шкоди вказував, що також не визнає доводи скарги в цій частині, оскільки ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_1 .

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, наявними у справі розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено судом ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2019 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Потерпілим у зазначеній справі визнано ОСОБА_1 , цивільний позов якого, заявлений у кримінальному провадженні, залишено без розгляду.

Відповідно до цієї ухвали судом встановлено, що 13 квітня 2016 року приблизно о 12 год. 15 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області, біля магазину «Prostor», розташованого по вул. Центральній 6/1, поряд із територією ТОВ «Вознесенський центральний ринок», між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, з приводу упередженого ставлення до його дочки ОСОБА_3 виникла сварка, під час якої ОСОБА_2 , керуючись умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень, розвернувся в бік ОСОБА_1 та умисно, кулаком лівої руки наніс один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_1 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден, крововиливів і рани на верхній губі зліва, які відносяться за степенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Зазначена ухвала не була оскаржена учасниками кримінального провадження.

За даними поліклініки комунальної установи Вознесенська центральна районна лікарня, ОСОБА_1 у період з 13 квітня 2016 року по 18 квітня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні № 3049 у зв`язку з забоєм дрібних тканин голови, правового ліктьового суглоба, куприка, крижі, саден, крововиливів верхньої губи, раною слизової н/губи. За цей період йому призначалися відповідні медичні препарати, витрати на які позивач підтверджує наданим товарним чеком від 14 квітня 2015 року у розмірі 1910 грн. 80 коп.

На підтвердження лікування у лікаря-стоматолога позивачем надані копії чеків ТОВ «Дента» (м. Миколаїв) від 10 січня 2018 року на суму 380 грн., від 02 лютого 2018 року на суму 600 грн. та від 09 лютого 2018 року на суму 2 300 грн., а також проїзні документи на проїзд з м. Вознесенська до м. Миколаєва та зворотно за відповідні дати на загальну суму 560 грн.

Загальними підставами для відповідальності за завдану майнову шкоду є неправомірні дії фізичної або юридичної особи, та відшкодовується така шкода в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Статтею 49 КК України передбачено такий вид звільнення від кримінальної відповідальності, як у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, відносно якої ухвалено ухвалу, з питань чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено судовим рішенням в кримінальному провадженні протиправними діями ОСОБА_2 позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження внаслідок чого останній в період з 13 квітня 2016 року по 18 квітня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування як майнової шкоди так і на компенсацію моральної шкоди, пов`язаної з кримінальним правопорушенням, та погоджується з розмірами такої шкоди, визначеної районним судом на підставі наданих та досліджених доказів.

Так місцевим судом було зроблено правильний висновок щодо доведеності завданої позивачу матеріальної шкоди у розмірі лише 1910 грн. 80 коп., яка підтверджується товарним чеком від 14 квітня 2016 року на придбання лікарських препаратів, які відповідають призначенню лікаря та відображені у виписці з медичної карти стаціонарного хворого.

Щодо доводів скарги щодо відшкодування витрат на послуги лікаря стоматолога та витрат на проїзд до цього спеціаліста до м. Миколаєва, то колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо недоведеності

цих вимог з огляду на таке.

Обґрунтовуючи ці витрати позивач в доводах апеляційної скарги не погоджується з висновками медичних експертиз, що були проведені в ході розслідування кримінального провадження та були враховані при кваліфікації правових наслідків протиправних дій ОСОБА_2 та визнані судовим рішенням про закриття кримінального провадження. В ухвалі суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_2 не встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача в квітня 2016 року ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження, пов`язані з ушкодженнями в порожнині рота, зокрема зубів, внаслідок чого відбулося лікування та протезування зубів в січні 2018 року.

Отже питання щодо правових наслідків дій особи, яка притягувалася до кримінальної відповідальності, відбулися в порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуальних документів, ухвалених в порядку кримінального судочинства, не може бути надано в порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування та судових рішень, прийнятих в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За роз`ясненнями п. 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що 13 квітня 2016 року внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 позивач отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого відчував фізичний біль та фізичні страждання, що є підставою, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, для відшкодування йому моральних страждань.

Визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що внаслідок протиправних дій позивача було госпіталізовано до Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня» у м. Вознесенськ, де він знаходився на лікуванні з 13 по 18 квітня 2016 року.

Враховуючи характер та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, внаслідок спричинених легких тілесних ушкоджень, моральні страждання ОСОБА_1 суд оцінив в 2 000 грн.

Не погоджуючись з таким висновком суду, позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що оцінка судом його моральних страждань не відповідає обсягу таких страждань. При цьому посилається, що судом не враховано тривалі терміни кримінального провадження, 37 місяців судової тяганини, проведення 5 судово-медичних експертиз, бездіяльність шести слідчих, два рази закриття кримінальної справи, 16 судових засідань у м. Вознесенську, а також засідання в апеляційному суді у м. Миколаєві.

Колегія суддів вважає, що перелічені позивачем в апеляційній скарзі моральні страждання, виникли та пов`язані з неправильними діями та бездіяльністю посадових осіб досудового слідства, а погіршення самопочуття позивача сталося внаслідок оскарження цих дій, а тому колегія погоджується з помірним розміром компенсації моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції.

Твердження скаржника про неправильність розподілу судом першої інстанції судових витрат є помилковими, оскільки позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим ним було сплачено судовий збір тільки за вимогою щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 768,4 грн. та за результатами розгляду цієї вимоги з відповідача на користь позивача були стягнуті витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовними вимогами про відшкодування матеріальних збитків, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 768,4 грн. за цю вимогу в дохід держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обставинам, на які посилається скаржник, судом першої інстанції дана оцінка під час розгляду справи, вона викладена в рішення суду, та з нею погоджується колегія суддів. Доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить.

В частині стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на поїздку до Миколаївського апеляційного суду, позивачем надані копії проїзних документів на проїзд з м. Вознесенська до м. Миколаєва та зворотно із зазначенням на цих документах відповідних дат та вартості проїзду, а саме: 25 грудня 2017 року 180 грн.; 14 лютого 2018 року 200 грн.; 20 лютого 2018 року 200 грн.; 01 червня 2018 року 172 грн. 88 коп.; 08 червня 2018 року 180 грн.; 14 лютого 2019 року 200 грн. Як встановлено судом першої інстанції ці витрати позивача пов`язані з поїздками до Миколаївського апеляційного суду у зв`язку з кримінальним провадженням та за висновками районного суду є процесуальними витратами відповідно до приписів КПК України. Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо цих висновків суду першої інстанції, а тому судом апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України в цій частині не перевірялися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді О.В. Локтіонова

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.