КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Шевчук А.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», ОСОБА_3 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка Ірина Валеріївна, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання недійсним договору іпотеки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Під час перебування у шлюбі набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 , 14 серпня 2007 року , без її згоди уклав договір іпотеки, за умовами якого передав в іпотеку вказану квартиру. Про вказане вона дізналася у 2014 році , Позивач просила визнати недійсним договір іпотеки від 14 серпня 2007 року № 6-034/07Р , укладений між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 .

Справа слухалася судами неодноразово.

До участі в справі в якості третьої особи залучено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з огляду на те, що 10 серпня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та останніми укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитним договором Б/ Н , за яким право грошової вимоги за кредитним договором №6-034/07Р від 10.08.2007 року укладеним між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. В апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, суд не взяв до уваги останні правові позиції Верховного Суду щодо подібних правовідносин .

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 17 жовтня 2019 року, 07 листопада 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи . Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Заяв про причини неявки в судове засідання від сторін до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сень-Силка І.В. належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т. 4 , а.с. 214, 251), про причини неявки суд не повідомили, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати причини їх неявки до суду поважними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як встановлено судом першої інстанції , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі 22 вересня 1990 року (т.1 а.с. 9) .

Між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк» 10 серпня 2007 року укладено кредитний договір №6-034/07Р . За умовами договору ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 312 000 доларів США під 12,99% терміном до 10 сепрня 2022 року з зобов`язанням передати банку в забезпечення нерухоме майно (т.3, а.с. 190-192).

При цьому, ОСОБА_3 14 серпня 2007 року придбав за договором купівлі-продажу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Як видно із тексту нотаріально посвідченого договору, заяви, ОСОБА_3 стверджував, що на момент придбання вищевказаної квартири у зареєстрованому шлюбі не перебуває (т.3, а.с. 195).

На забезпечення виконання у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором №6-034/07Р від 10 серпня 2007 року ОСОБА_3 уклав 14 серпня 2007 року з АКБ «Правекс-Банк» договір іпотек. За договором іпотеки передав належне йому на праві власності майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаним договором передане в іпотеку нерухоме майно є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу від 14 серпня 2007 року. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В. у зв`язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 , до припинення договору іпотеки (т.3 , а.с. 186-189).

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст. 65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить поза межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Як встановлено ч.2 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Слід зазначити, як видно із матеріалів справи, право на спірну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_3 які на той час перебували у шлюбі, виникло з укладеного 14 серпня 2007 року договору купівлі-продажу квартири. Тобто, на момент укладення ОСОБА_3 . договору іпотеки, квартира належала останньому і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності і для укладення договору іпотеки щодо неї згідно зі статтею 578 ЦК України та статтею 6 Закону України «Про іпотеку» необхідною була письмова нотаріально посвідчена згода ОСОБА_1 Це ж випливає і з положень частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, на підставі яких для укладення одним із подружжя договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, згода другого з подружжя має бути нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 Сімейного Кодексу України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. (Постанова ВСУ справа № 1622цс15 від 07 жовтня 2015 року, Постанова ВСУ від 21 жовтня 2015 року справа № 6-1568цс15, Постанова ВСУ від 30 березня 2016 року справа № 6-533цс16 , постанова ВСУ від 27 січня 2016 року справа № 6-1912цс15)

У справі, рішення в якій переглядається, судом встановлено, що на час укладення спірного договору іпотеки ОСОБА_3 у шлюбі не перебував. Ці обставини підтверджуються власноручно заповненою анкетою-заявою фізичної особи для отримання іпотечного кредиту в АКБ «Правекс-Банк» від 06 серпня 2007 року , де ОСОБА_3 зазначив у відомостях про сім`ю, що він неодружений ( т.1 , а.с. 79).

Про те, що спірна квартира належить йому на праві особистої приватної власності і ніхто з третіх осіб прав на неї не має ОСОБА_3 засвідчив і в п. 1.3 договору іпотеки від 14 серпня 2007 року, (т.3 а.с. 186) . Особисті твердження ОСОБА_3 про те, що він не перебуває у зареєстрованому шлюбі посвідчені нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В. в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .( т.3 а.с. 195)

Матеріали, надані суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В., що отримані від іпотекодавця на посвідчення договору іпотеки нерухомого майна від 14 серпня 2007 року не містять відомостей про перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. ( т.3, а.с. 161, 186-206).

Порядок вчинення нотаріальних дій, на час спірних правовідносин, визначено «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5». Вказаний порядок та повноваження нотаріуса стосуються лише підтвердження підпису особи при укладенні договору і не спростовує відповідальності цієї особи за достовірність наданих нею відомостей та не звільняє від добросовісності дій спрямованих на укладення договору.

Не надано відомостей АКБ «Правекс-Банк» про перебування у шлюбі ОСОБА_3. і в договорах про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 10 серпня 2007 року та від 18 березня 2010 року.

Відомості про дружину відсутні й у Анкеті-Заяві позичальника ОСОБА_3 щодо реструктуризації іпотечного кредиту, у якій він за особистим підписом підтверджує, що вся інформація викладена у цій Анкеті є достовірною (т.1 , а.с 169-172).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є громадянами США, а отже перевірити вірогідність можливого перебування останнього у зареєстрованому шлюбі або перебування у фактичних шлюбних стосунках можливо було лише з документів наданих ОСОБА_3 , при цьому у паспорті громадянина США не відображено відміток про перебування у зареєстрованому шлюбі (т.1 , а.с. 164-168).

Наведене свідчить про те, що на час укладення договору іпотеки 14 серпня 2007 року банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і що позивач, у даній справи, ОСОБА_1 не надала згоди на укладення цього договору.

Право власності на 1/2 частини квартири, що є предметом іпотеки, визнано за ОСОБА_1 рішенням Оболонського районного суду м. Києва лише 04 червня 2015 року (т.4 а.с. 228-233) .

З аналізу встановлених обставин слідує, що на момент вчинення договору позики та договору іпотеки від кредитора, який мав на меті забезпечити кредитні зобов`язання було приховано та не надано відомостей про факт перебування позичальника ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, що виключало можливість вимоги та оформлення письмової згоди другого з подружжя.

Позивачем у справі ОСОБА_1 , лише у вересні 2014 року, подано до суду копію свідоцтва Серії НОМЕР_1 про укладення 22 вересня 1990 року шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. , після реєстрації шлюбу «ОСОБА_1», зареєстрованого Відділом РАГС міста Краматорська Донецької області, актовий запис № 1415 ( т.1 , а с. 9).

Натомість, за підтвердженням Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції ГУЮ у Донецькій області, адресованого ОСОБА_1, актовий запис про шлюб №1414 від 22 вересня 1990 року внесено до реєстру за № лише 07 квітня 2012 року. З тексту підтвердження видно, що мова йде про інший актовий запис за №1414, тоді як у копії свідоцтва про шлюб, наданого позивачем, зазначений № 1415 (т.1, а с. 19). Будь-яких доказів, що це не інший запис, позивач суду не надала . Не надала таких доказів і до апеляційної скарги.

Таким чином, з огляду на дії позичальника ОСОБА_3 та надані відомості на момент вчинення договору іпотеки 14 серпня 2007 року кредитор - банк не володів і не міг володіти відомостями про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за кредитні кошти отримані від АКБ «Правекс-Банк» 10 серпня 2007 року особою, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі.

Також, на момент вчинення правочину іпотеки не існувало будь-яких рішень судів про визнання іпотечної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Таке рішення було прийнято Оболонським районним судом м. Києва лише 04 червня 2015 року (т.4 а.с. 228), за позовом ОСОБА_1 , який вона подала до суду у жовтні 2014 року .

З позовом про визнання договору іпотеки недійсним, ОСОБА_1 звернулася до суду 11 вересня 2014 року (т.1 а.с. 2) .

З огляду на зазначене, в момент укладення договору іпотеки АКБ «Правекс-Банк» діяв добросовісно та дотримався всіх вимог, передбачених чинним законодавством, зокрема, отримавши від ОСОБА_3 заяву про відсутність у останнього зареєстрованого шлюбу або перебування у фактичних шлюбних стосунках, викладення у договорі всіх істотних умов, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, поданої ПАТ КБ «Правекс-Банк» до слідчого управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 грудня 2015 року внесено відомості про кримінальне правопорушення скоєне громадянином США ОСОБА_3 , попередньо кваліфіковане за ч. 4 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах) ( т.3 , а.с. 82)

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_3 мав отримати згоду ОСОБА_1 на вчинення договору іпотеки, а відтак, вчинення договору без її згоди є підставою для визнання його недійсним, спростовуються встановленими обставинами справи, враховуючи, що в даній ситуації банк не знав і за обставинами справи не міг знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, який укладає договір, перебуває у зареєстрованому шлюбі, а відтак дії ОСОБА_3 є недобросовісними.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Вірним є висновок суду і про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, , колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 14 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді