ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4386/19
провадження № 2/753/4767/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання: Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

представник відповідача - Підгорний М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У лютому 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - КП «Київтеплоенерго», підприємство, відповідач) від 29.10.2018 № 347 «Про обов`язковість подання декларацій».

На обґрунтування позову зазначив, що працює в КП «Київтеплоенерго» на посаді майстра виробничої дільниці 1 групи структурного підрозділу «Київській теплові мережі». 30.11.2018 його було ознайомлено з наказом від 29.10.2018 № 347, згідно з яким працівники усіх структурних підрозділів підприємства, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, зобов`язані щороку подавати декларації за затвердженою Національним агентством з питань запобігання корупції формою.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним і таким, що порушує його права, з наступних підстав.

Положення Закону України «Про запобігання корупції» щодо подання декларацій поширюються виключно на посадових осіб підприємств, установ, організацій та інших осіб, визначених цим законом, або прирівняних до них. Згідно ч. 3 ст. 65 Господарського кодексу України посадовими особами підприємстває його керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Таким чином на законодавчому рівні визначено обмежене коло осіб, які є посадовими особами комунального підприємства, і які відповідно зобов`язані подавати електронну декларацію. Зважаючи на те, що в підпорядкуванні позивача знаходяться слюсарі з обслуговування теплових мереж, позивач наділений організаційно-розпорядчими функціями. За таких обставин оскаржуваний наказ є неправомірним, оскільки зобов`язує позивача подавати декларації при тому, що Статут відповідача не визначає його як посадову особу підприємства.

Відповідач позов не визнав та обґрунтував свої заперечення такими обставинами.

Закон України «Про запобігання корупції» не визначає поняття «посадова особа», проте Національне агентство з питань запобігання корупції надало роз`яснення, відповідно до якого під посадовими особами юридичних осіб публічного права слід розуміти працівників, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. На теперішній час у підпорядкуванні позивача знаходиться трудовий колектив з 9 осіб, а тому позивач наділений організаційно-розпорядчими функціями, що визначають його як посадову особу, яка є суб`єктом декларування у відповідності до положень Закону України «Про запобігання корупції». З огляду на зазначене оскаржуваний наказ відповідає вимогам положень антикорупційного законодавства та роз`ясненням Національного агентства з питань запобігання корупції.

ІІ. Процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

19.03.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 29.03.2019.

27.03.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву.

28.03.2019 позивач подав відповідь на відзив.

29.03.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.07.2019.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з КП «Київтеплоенерго», займаючи посаду майстра виробничої дільниці 1 групи структурного підрозділу «Київські теплові мережі».

КП «Київтеплоенерго» створене рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 9/66, за своєю організаційно-правовою формою є комунальним комерційним унітарним підприємством, засноване на комунальній власності територіальної громади м. Києва, належить до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та підпорядковане Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (пункт 1.2. Статуту КП «Київтеплоенерго», затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.05.2016 № 323 у редакції розпорядження від 30.07.2018 № 1362, далі - Статут).

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Статуту метою діяльності підприємства є підвищення надійності енергопостачання споживачів м. Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету м. Києва, належної експлуатації об`єктів електро-теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, та одержання прибутку, а основними завданнями підприємства є надання комунальних послуг з централізованого постачання води, електропостачання та централізованого опалення, надання послуг, пов`язаних з видачею технічних умов та підключення споживачів до магістральних та/або місцевих (розподільчих) теплових мереж, переробка, утилізація, реалізація різноманітних відходів і вторинних ресурсів.

29.10.2018 тимчасово виконуючий обов`язки директора КП «Київтеплоенерго» видав наказ № 347 про зобов`язання працівників усіх структурних підрозділів підприємства, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, щороку до 01 квітня подавати декларації за минулий рік шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) за формою, що затверджена НАЗК.

За змістом оспорюваного наказу його прийнято з метою виконання положень ст. 45, ч. 2 ст. 52, ст. 62 Закону України «Про запобігання корупції», при цьому керівник підприємства керувався рішеннями НАЗК «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 10.06.2016 № 3, «Про затвердження роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» від 11.08.2016 № 3 та Антикорупційною програмою КП «Київтеплоенерго».

З даним наказом позивача ознайомлено 30.11.2018, що не заперечується відповідачем.

З пояснень сторін вбачається, що у підпорядкуванні позивача знаходиться трудовий колектив з 9 осіб, а відтак він має обґрунтовану юридичну заінтересованість у визнанні незаконним та скасуванні наказу про обов`язковість подання декларацій, оскільки наказ поширюється на нього як на працівника, що наділений організаційно-розпорядчими функціями.

ІІІ. Норми права та мотиви їх застосування.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

Згідно статті 1 Закону № 1700-VII, яка визначає значення термінів, які вживаються у цьому Законі, суб`єктами декларування є особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Стаття 3 Закону № 1700-VII відносить до переліку суб`єктів, на яких поширюється його дія, посадових осіб юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, осіб, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Відповідно до частин 1 статті 45 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

За приписом статті 81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (частина 2 статті 169 Цивільного кодексу України).

Отже зважаючи на те, що КП «Київтеплоенерго» створене розпорядчим актом органу місцевого самоврядування (Київської міської ради), це підприємство є юридичною особою публічного права, а відтак його посадові особи є суб`єктами декларування відповідно до Закону № 1700-VII.

Водночас поняття посадової особи Закон № 1700-VII не визначає.

Таке визначення дає норма частини 3 статті 65 Господарського кодексу України, за положенням якої керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Як вбачається зі Статуту КП «Київтеплоенерго», його посадовими особами є директор та головний бухгалтер, будь-яких інших осіб як посадових осіб Статут відповідача не визначає.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що закон повинен бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні та вказував, що у разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Така практика Європейського суду з прав людини означає, що перелік осіб, визначений статтею 3 Закону № 1700-VII, не підлягає розширеному іншому тлумаченню.

Що стосується вказівки в оспорюваному наказі на статтю 52 Закону № 1700-VII, то з огляду на її зміст (додаткові заходи здійснення фінансового контролю у разі відкриття суб`єктом декларування або членом його сім`ї валютного рахунка в установі банку-нерезидента)посилання на неї є зовсім недоречним, оскільки не стосується суті наказу.

Оспорюваний наказ містить також посилання на Антикорупційну програму КП «Київтеплоенерго» та статтю 62 Закону № 1700-VII, якою врегульоване питання затвердження юридичною особою Антикорупційної програми як комплексу правил, стандартів і процедур щодо виявлення, протидії та запобігання корупції у її діяльності.

Вказана норма передбачає, що Антикорупційна програма затверджується після її обговорення з працівниками юридичної особи, а положення щодо обов`язковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів і правил внутрішнього розпорядку юридичної особи.

Разом з тим суду не надано доказів дотримання процедури затвердження відповідачем Антикорупційної програми та включення її положень, зокрема, щодо обов`язковості подання декларацій працівниками усіх структурних підрозділів підприємства, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції, до їх трудових договорів (службових інструкцій).

Однак визначальним в даному випадку є те, що за принципом верховенства права Антикорупційна програма як локальний акт юридичної особи за будь-яких умов не може суперечити закону і зобов`язувати подавати декларацію працівників, які ні за законом, ні за Статутом, не відносяться до посадових осіб.

Що стосується Роз`яснень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням НАЗК від 11.08.2016 № 3 (зі змінами, внесеними рішеннями НАЗК від 06.09.2016 № 18, від 30.09.2016 № 57 та від 01.11.2016 № 106), якими, як встановив суд, відповідач безпосередньо і керувався при виданні оспорюваного наказу, то слід зазначити, що таке роз`яснення за своєю юридичною природою не є нормативно-правовим актом, а враховуючи, що це роз`яснення суперечить закону, при вирішенні даної справи суд надає перевагу закону.

Більш того, у наступному Роз`ясненні щодо визначення суб`єктів декларування, передбачених підпунктом «и» пункту 1 та пунктами 2, 3 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» (щодо посадових осіб юридичних осіб публічного права) від 17.03.2017 НАЗК змінило свою позицію та роз`яснило, що суб`єктами декларування у державному чи комунальному підприємстві є керівник цього підприємства, його головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), члени виконавчого та інших органів управління підприємства, передбачені його статутом, що цілком відповідає припису статті 65 Господарського кодексу України.

Відтак, оцінюючи сукупність встановлених обставин, суд дійшов до переконання про неправомірність наказу КП «Київтеплоенерго» від 29.10.2018 № 347 «Про обов`язковість подання декларацій».

Оскільки вказаним наказом порушуються права ОСОБА_1 як працівника, який підпадає під його дію, суд вбачає підстави для його скасування.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати наказ Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 29 жовтня 2018 року № 347 «Про обов`язковість подання декларацій».

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 гривень 40 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Житомирська, 15-А, код юридичної особи: 40538421.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: