Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 520/8646/15-ц

провадження № 61-41262св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 03 жовтня 2008 року між акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 63 000,00 доларів США на придбання квартири зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитними коштами та терміном повернення до 01 жовтня 2021 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03 жовтня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 13 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 56 804,98 доларів США.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 жовтня 2008 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу від імені банку будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку, встановленому законом, за початковою ціною у розмірі 800 000,00 грн, з можливістю здійснення банком усіх необхідних для продажу предмета іпотеки дій; виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та проживають, із цієї квартири.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов, у якому просила визнати недійсними договори про надання споживчого кредиту від 03 жовтня 2008 року № № 0 і 0 та договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , застосувавши наслідки недійсності правочинів, посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 03 жовтня 2008 року № 0, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , застосовано наслідки недійсності правочину.

Визнано недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , укладений 03 жовтня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І. М., реєстровий номер 790.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 03 жовтня 2008 року № 0, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та застосовано наслідки недійсності правочину.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , виходив із того, що банком на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не надано позичальнику у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту станом на 13 травня 2015 року в розмірі 56 804,98 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 03 жовтня 2008 року, за реєстровим номером 790, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу ПАТ «УкраСиббанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, в порядку, встановленому законом, за початковою ціною у розмірі 800 000,00 грн, із можливістю здійснення банком усіх необхідних для продажу предмета іпотеки дій.

У задоволенні позову ПАТ «УкраСиббанк» до ОСОБА_1 про виселення відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 4019,40 грн витрат, понесених на сплату судового збору.

Зупинено виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Встановивши, що позичальником порушено умови кредитного договору, внаслідок чого виник борг, апеляційний суд звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ «УкраСиббанк» від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про виселення, апеляційний суд виходив із того, що загальна площа іпотечної квартири не перевищує 140 кв. м, використовується відповідачем як постійне місце для проживання, іншого нерухомого майна відповідач не має, у зв`язку з чим застосував положення Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та зупинив виконання рішення суду на час дії зазначеного Закону.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив із його необґрунтованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з постановою апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення та зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ПАТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про виселення та зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ПАТ «УкрСиббанк», в іншій частині судове рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (частина перша статті 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків при вирішенні спору.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог банку в частині виселення відповідача з іпотечної квартири одночасно зі зверненням стягнення на неї, порушив вимоги частини четвертої статті 263 ЦПК України, частини другої статті 39, частини першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», не мотивував своїх висновків про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 109 ЖК УРСР.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договорів недійсними.

Витребувано з Київського районного суду міста Одеси цивільну справу № 520/8646/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року вищезазначену справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 , за умовами якого позичальник отримала кошти у розмірі 63 000,00 дол. США, що еквівалентно 306 791,10 грн, для придбання квартири на строк до 01 жовтня 2021 року зі сплатою 14,5 % річних. Розмір ануїтетного платежу встановлений пунктом 1.2.10 кредитного договору та визначений у 900,00 дол. США.

У цей же день між сторонами також укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 537,57 грн для сплати страхового платежу.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 на підставі укладеного між сторонами 03 жовтня 2008 року договору іпотеки.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «УкрСиббанк» посилалось на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 13 травня 2015 року утворився борг у розмірі 56 804,98 дол. США, що еквівалентно 1 172 316,21 грн, який складається з 48 316,68 дол. США, що еквівалентно 997 138,38 грн, - заборгованості за кредитом; 6 535,61 дол. США, що еквівалентно 134 879,04 грн, - заборгованості за відсотками; 885,54 дол. США, що еквівалентно 18 275,40 грн, - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 1 067,15 дол. США, що еквівалентно 22 023,38 грн, - пені за несвоєчасне повернення відсотків, у зв`язку з чим просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу банком від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду в оскарженій частині не повністю відповідає.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Суд апеляційної інстанцій, встановивши, що загальна площа іпотечної квартири не перевищує 140 кв. м, використовується відповідачем як постійне місце для проживання, іншого нерухомого майна вона не має, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відмовив у задоволенні вимог банку про виселення.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком апеляційного суду, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом із тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_1 , яка є іпотечним майном та про виселення відповідача з якої просив позивач, була придбана за рахунок коштів, наданих ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними кредитного договору від 03 жовтня 2008 року, тому з урахуванням положень статті 109 ЖК УРСР вимога банку про виселення відповідача є обґрунтованою.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову ПАТ «УкрСиббанк» у виселенні ОСОБА_1 з іпотечної квартири.

У підпункті 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 рою № 1304-УІІ передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-345цс15 зроблено висновок, що «установлений Законом України «Про мораторій на стягнень майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Отже, судові рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій, якими задоволено позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з установленням порядку виконання такого рішення - з моменту припинення дії мораторію не свідчать про неправильне застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У справі, що переглядається, суд установив, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 55,8 кв. м, є предметом іпотеки і забезпечує виконання зобов`язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, використовується ОСОБА_1 як постійне місце проживання, а наявність у неї на праві власності іншого нерухомого житлового майна позивачем не доведено.

Оскільки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, то положення цього Закону поширюються й на рішення суду про виселення осіб з цього предмета іпотеки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про виселення і зупинення виконання рішення суду з ухваленням в цій частині нового рішення про їх задоволення із відстроченням його виконання на час дії Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2018 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про виселення і зупинення виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук