Провадження № 22-ц/812/1834/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року м. Миколаїв

справа № 472/934/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 3 вересня 2019 року суддею Кучерявенком С.С. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 11 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої позичальниця отримала строковий кредит у розмірі 7 603, 35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % річних на суму залишку заборгованості. Своїм підписом в угоді відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальницею умов договору станом на 17 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 19 080, 86 грн., в тому числі 5 127, 96 грн. тіла кредиту, 4 654, 09 грн. процентів, 8 838, 16 грн. пені та комісії, а також 460, 65 грн. штрафів, які банк просив стягнути з ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, участі в судових засіданнях не приймала, своєї позиції щодо вимог банку не повідомила. Проведено заочний розгляд справи.

Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 вересня 2019 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 5 127, 96 грн. кредитної заборгованості та судові витрати.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просив скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог про стягнення процентів та неустойки та задовольнити ці вимоги. Апелянт посилався на те, що суд не звернув належної уваги на всі обставини укладання кредитних угод (особистий підпис відповідачки в документі, який передбачав користування кредитною карткою, та в Генеральній угоді від 11 жовтня 2013 року), а тому, маючи докази узгодження сторонами всіх умов кредитування, дійшов безпідставного висновку про недоведеність вимог про стягнення процентів та неустойки.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання представник позивача та відповідачка повідомлені належним чином (а.с.90,91). Справу розглянуто у відсутності сторін.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 26 січня 2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі Кредитний договір). Кредитний ліміт складав 3000 грн. (а.с. 8).

Суду надано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто ОСОБА_3 та в якій зазначена базова процентна ставка 2,5 % щомісячно, розмір та умови нарахування пені та штрафів (а.с.71).

З січня 2011 року відповідачка користувалась кредитними коштами та станом на жовтень 2013 року мала невиконані кредитні зобов`язання за Кредитним договором.

11 жовтня 2013 року між цими ж сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода)(а.с. 9).

За змістом Генеральної угоди її укладення мало метою створення сприятливих умов для виконання позичальником умов Кредитного договору від 26 січня 2011 року.

При цьому сторони домовились, що кредитна заборгованість за Кредитним договором на час укладення Генеральної угоди буде зменшена до 8203,37 грн.(пункт 1.1.2.); позичальник сплачує одноразово 600 грн. (пункт 1.2); а банк надає відповідачці строковий кредит в сумі 7603,37 грн. на строк 24 місяці (з 11.10.2013 по 31.10.2015) шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання по поверненню кредиту, оплаті процентів в розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості, сплаті з 1 по 25 число щомісячного платежу в розмірі 380,47 грн., що складається з заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат відповідно до Умов та правил (пункт 2.1).

Сторони узгодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою та позичальник сплачує штраф в розмірі 1005,58 грн. (пункт 2.2 Генеральної угоди).

Розмір пені мав визначатись Умовами та правилами за кожен день прострочки (пункт 2.8 Генеральної угоди).

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку вбачається, що станом на 17 червня 2019 року ОСОБА_1 нараховано 19 080,86 грн. загальної заборгованості: 5 127, 96 за тілом кредиту, 4 654, 09 за процентами, 8 838, 16 грн. за пенею та комісією та 460, 65 грн. штрафів (а.с. 6-7).

До кредитного договору банк додав витяг Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 віл 6 березня 2010 року (Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, а.с.10-33).

Задовольняючи вимоги банку лише в частині стягнення тіла кредиту (5127,96 грн.) та відмовляючи у стягненні процентів та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу та узгоджені сторонами умови кредитування (проценти, неустойка), а надані банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма та бути складовою Кредитного договору.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору (у формі сплати процентів, комісії), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтував правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте висновок суду про відсутність доказів узгодження сторонами ціни договору в формі сплати процентів та умов відповідальності, зокрема штрафу, суперечить матеріалам справи та встановленим обставинам.

Розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості, як зазначено вище, передбачено пунктом 2.1 Генеральної угоди (а.с.9).

Умови та розмір нарахування штрафу також передбачено пунктом 2.2. тієї ж Генеральної угоди.

Генеральна угода підписана особисто Виборною К.Г., а тому ці умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином.

Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, а права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

При цьому суд не може прийняти до уваги посилання банку на строк дії платіжної картки, яка була видана ОСОБА_1 до серпня 2017 року (а.с.96). Дія картки, призначеної для погашення заборгованості, не змінює умов Генеральної угоди, якою прямо передбачено строк дії договору з 11 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2015 року (пункт2.1). Умов, за яких строк дії кредитування може бути продовжено, Генеральна угода не містить.

Отже, банк набув право на отримання процентів в межах строку дії Генеральної угоди, тобто за період з 11 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2015 року, що за розрахунком позивача складає 1264,51 грн. (а.с.6зворот).

Нарахований розмір штрафу 460,65 грн. не суперечить розміру, визначеному пунктом 2.2 Генеральної угоди, а тому вимоги банку в цій частині суд вважає обгрунтованими.

Разом з тим, Генеральна угода не передбачає умов нарахування та розміру пені за порушення кредитних зобов`язань, а доказів узгодження цих умов відповідальності за Умовами та правилами, посилання на які містять умови угоди, банк не надав.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності достатніх підстав для стягнення пені, які викладені в мотивувальній частині судового рішення, відповідають правовій позиції, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Отже, судом не встановлено достатніх підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 8838,16 грн. пені.

Не передбачена Генеральною угодою і сплата позичальником комісії.

Висновки суду щодо розміру тіла кредиту (5127,96 грн.) сторони не оскаржують.

Заперечень щодо розрахунку процентів та штрафу суду не надходило.

Заяв про застосування позовної давності відповідачка ОСОБА_1 суду першої інстанції не подавала.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 на користь банку підлягає тіло кредиту (5127,96 грн.), проценти за період з 11 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2015 року в розмірі 1264,51 грн. та 460,65 грн. штрафу, а всього 6853,12 грн., що відповідає вимогам статей 1048,1054 та 549 ЦК.

Оскільки суд першої інстанції помилково визначив обсяг відповідальності ОСОБА_1 , стягнувши з неї лише заборгованість за тілом кредиту, судове рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення.

Згідно з пунктом 13 статті 141 ЦПК зміні підлягає і розмір стягнутих з відповідачки судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам (680,95 грн.).

За таким же правилом підлягають розподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом (356,27 грн.).

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 3 вересня 2019 року змінити, збільшивши стягнення з 5 127, 96 грн. до 6853,12 грн. , а судових витрат - з 516, 20 грн. до 689,95грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 356,27 грн. грн. судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

--------------------------------

Повну постанову складено 7 листопада 2019 року.