РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/647/19

Провадження № 22-ц/4815/1203/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Шуляк ОСОБА_1 .

Рішення ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 01 липня 2019 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на навчання та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, але не довше ніж до досягнення ним 23 річного віку та 6500 грн. додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання сина.

Позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який досяг повноліття і навчається у на 1-му курсі фармацевтичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, на денній формі навчання та контрактній основі. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина на навчання не надає, хоча має можливість це робити.

Загальна сума коштів щодо оплати проживання сина у м. Львів, зокрема, придбання продуктів харчування, одягу, взуття, побутових засобів, навчального приладдя становить орієнтовно 5000-7000 грн., проживання в гуртожитку 1920,00 грн. за перший семестр, 2880,00 грн. за другий семестр. Крім того, син навчається на контрактній основі і вартість навчання за рік становила 25439,00 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи стягнення з 01 березня 2019 р., але не довше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 6500 грн. додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується із вказаним рішенням суду з підстав його необґрунтованості, вважає дане рішення незаконним і прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права, таким що прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції зазначено, але не враховано, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд повинен брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Судом не взято до уваги, що позивач на даний час одружена з ОСОБА_5 , який відповідно до умов договору №Ф119/18 від 09.08.2018 і здійснює оплату навчання ОСОБА_4 в університеті.

Також судом не досліджено матеріальний стан самого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 дохід, стипендія, соціальні виплати, послуги по цивільно-правових договорах.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, також утримує доньку дружини від першого шлюбу, безробітний на даний час, перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Також зазначає, що з урахуванням середньої заробітної плати в Донецькій області, яка станом на 01.03.2019 становить 11 365,00 грн, ј цієї суми буде становити 2841,25 грн, що є значно вище будь-якого прожиткового мінімуму і є не підйомною для нього сумою.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_3 вимоги скарги не визнає. Вважає, що судом першої інстанції всебічно і повно встановлено всі обставини справи та ухвалено рішення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права.

Щодо посилань відповідача на відсутність у нього постійного заробітку, а також те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від другого шлюбу та повнолітня донька другої жінки, зазначає, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а відтак не позбавлений можливості працевлаштуватись таким чином, щоб забезпечувати достатній матеріальний рівень для себе та своїх дітей, у тому числі і повнолітньої дитини своєї дружини. Крім того, необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який її потребує у період навчання. Саме такі висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц.

Також вважає безпідставними є покликання відповідача на нібито наявність значних доходів у чоловіка позивачки, оскільки чоловік позивачки зобов`язаний утримувати власних дітей і не зобов`язаний надавати допомогу сину відповідача.

За наведеного, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.06.2019 без змін.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що він є непрацездатним, а отже він має можливість надавати допомогу на навчання сина та вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти на навчання сина в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАГС Луцького міськвиконкому 18 грудня 2000 року та не заперечується сторонами.

З довідки від 30.01.2019р. № 766 вбачається, що ОСОБА_4 навчається в ВПУ № 1 м. Рівне на державній формі навчання на першому курсі фармацевтичного факультету Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на денній формі навчання на контрактній основі.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги для належного забезпечення його навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання аліментів є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Крім того, відповідач являється фізично здоровим, а належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу сину він не надав.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення на корить позивача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи стягнення з 01 березня 2019 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 річного віку, судом першої інстанції враховано матеріальне становище сина та батька, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.

Щодо посилань відповідача на відсутність у нього постійного заробітку, а також те, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від другого шлюбу та повнолітня донька другої жінки, слід дійти висновку, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, а відтак не позбавлений можливості працевлаштуватись таким чином, щоб забезпечувати достатній матеріальний рівень для себе та своїх дітей, у тому числі і повнолітньої дитини своєї дружини. Крім того, необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який ї потребує у період навчання. Саме такі висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц.

Також безпідставними є покликання відповідача на нібито наявність значних доходів у чоловіка позивачки, оскільки чоловік позивачки зобов`язаний утримувати власних дітей і не зобов`язаний надавати допомогу сину відповідача.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що з урахуванням середньої заробітної плати в Донецькій області, яка станом на 01.03.2019 становить 11 365,00 грн, ј цієї суми буде становити 2841,25 грн, що є значно вище будь-якого прожиткового мінімуму і є не підйомною сумою для відповідача, оскільки порядок стягнення аліментів визначається державним виконавцем, а наведені доводи є лише припущеннями відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, тобто правовідносини виникли, які регулюються статтею 199 СК України.

Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина не відносяться до диспозиції статті 199 СК України, оскільки такі умови визначені диспозицією статті 185 СК України за умови особливих обставин, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. При цьому наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Такий висновок колегії суддів буде відповідати правовому висновку ВС України, висловленому ним у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі N 6-1296цс15.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.В. Бондаренко

С.О. Гордійчук