Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 607/9119/16-ц

провадження № 61-26194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Київстар»,

відповідачі - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Менс» ЛТД,

третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Менс» ЛТД на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Хоми М. В., Сташківа Б. І., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Київстар" (далі - ПрАТ «Київстар») звернулось до суду із позовом про визнання правочину недійсним.

Позов мотивовано тим, що 03 вересня 2008 року між Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна-триповерхової будівлі комбінату побутового обслуговування, загальною площею 1090,00 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2008 року було відчужене ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менс» ЛТД (далі - ТОВ "Менс» ЛТД), яке в свою чергу за договором купівлі-продажу від 23 грудня 2008 року продало зазначене майно позивачу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року дане нерухоме майно витребувано у ПрАТ «Київстар» на користь держави, при цьому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03 вересня 2008 року, укладеного між Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 , відмовлено у зв`язку із тим, що договір є неукладеним.

Договір-купівлі продажу нерухомого майна від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Менс» ЛТД суперечить вимогам статті 203 ЦК України, оскільки на час укладення договору ОСОБА_1 не набув права власності на спірне майно.

Власний інтерес позивача у визнанні недійсним договору купівлі-продажу, стороною якого він не є, полягає у тому, щоб сторони правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Менс» ЛТД, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу - Березій З. А. за реєстровим №8829.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року в задоволенні позову ПрАТ «Київстар» до ОСОБА_1 , ТОВ «Менс» ЛТД, третя особа: приватний нотаріус Тернопільського МНО Березій З.А. про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 29 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Менс» ЛТД, посвідченого нотаріально в реєстрі за №8829, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав та інтересів внаслідок укладення між відповідачами оспорюваного правочину, стороною якого позивач не був; факт неукладеності правочину від 03 вересня 2008 року було встановлено рішенням суду лише 31 березня 2015 року, цей факт не має правового значення для вирішення питання недійсності наступного (оспорюваного у даній справі) правочину, укладеного 29 жовтня 2008 року, адже правочин було вчинено до ухвалення судом рішення, а встановлення факту неукладеності правочину пов`язується з моментом набрання законної сили рішенням суду, яким дані факти встановлені, і не має зворотної дії в часі. Позивачем не доведено, яким чином укладення іншими особами правочину 29 жовтня 2008 року вплинуло на інтереси ПрАТ "Київстар", тобто задовго до того, коли виникло його право на спірне майно.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ "Київстар" задоволено.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ "Київстар" задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29 жовтня 2008 року, підписаний між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ "Менс" ЛТД, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З. А. за реєстровим №8829.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що договір купівлі-продажу між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Менс" ЛТД від 29 жовтня 2008 року є недійсним в силу частини першої статті 215, частини першої статті 203 ЦК України, так як він суперечить Цивільному кодексу України, зокрема, ст. 658 ЦК України, спірне приміщення продане ТОВ "Менс" ЛТД особою, яка не мала права продажу товару, так як не була його власником.

Висновок суду першої інстанції про те, що встановлення факту неукладеності правочину пов`язується з моментом набрання законної сили рішенням суду, яким дані факти встановлені, і не має зворотної дії в часі, є помилковим.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2017 року ТОВ «Менс» ЛТД та ОСОБА_1 подали касаційні скарги, у яких просять скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року та залишити в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року.

Касаційна скарга ТОВ «Менс» ЛТД мотивована тим, що оспорюваний договір був укладений та зареєстрований відповідно до діючого законодавства. Законність відчуження майна, відсутність арештів та заборон, податкової застави, тощо, а також наявність права власності у продавця на вказане майно перевірялось нотаріусом при посвідчені оспорюваного договору. Оспорюваний позивачем договір відповідав усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження, що як факт було встановлено через 7 років після укладення договору. Суд неправильно дійшов висновку, що у добросовісного набувача немає передбаченого законодавством чіткого механізму для захисту свого порушеного права та застосував неналежний спосіб захисту прав позивача. Позивач, не використавши належні способи захисту своїх порушених прав, вимагає визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, а вчиненням якого йому безпосередньо не було завдано шкоду. Позивачем пропущено строк позовної давності.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд неправомірно визнав ПрАТ «Київстар» в даній справі зацікавленою стороною в розумінні статті 215 ЦК України, яка має право реалізувати у законний спосіб свої права. Вважає, що факт вчинення відповідачами оспорюваного договору не порушив безпосередньо права та інтересі ПрАТ «Київстар», оскільки укладення оспорюваного договору відбулося задовго до витребування майна у позивача в порядку віндикації та не з підстав укладення оспорюваного договору. Позивач не використав належні способи захисту своїх порушених прав.

Позиція інших учасників справи

ПрАТ «Київстар» подало до касаційного суду заперечення на касаційні скарги, у яких просить відхилити касаційні скарги відповідачів, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Менс» ЛТД та витребувано справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу.

У грудні 2017 року цивільна справа № 607/9119/16-ц надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року цивільна справа № 607/9119/16-ц надійшла до Верховного Суду.

12 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду .

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що 03 вересня 2008 року між концерном "Військторгсервіс" (продавець) та громадянином ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення будівлі комбінату побутового обслуговування загальною площею 1090, 7 кв. м., що знаходиться у АДРЕСА_1 . За даним договором покупець сплатив продавцю 1 180 072 грн. Договір укладений за результатами публічних торгів на Рівненській міжрегіональній універсальній біржі "Прайс". Нотаріальне посвідчення та державна реєстрація цього договору не проводились.

29 жовтня 2008 року ФОП ОСОБА_1 продав вказане майно товариству з обмеженою відповідальністю «Менс» ЛТД згідно оспорюваного у даній справі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом ТМНО Березій З. А. Продаж майна вчинено за суму 1 200 000 грн.

В пункті 1.3. даного Договору зазначено, що відчужуване майно належить продавцю ( ОСОБА_1 ) на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), укладеного Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 3 вересня 2008 року, актом приймання передачі, укладеним Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 від 04 вересня 2008 року, Рішенням постійно діючого Третейського суду при Рівненській міжрегіональній промисловій біржі "Прайс Агро" від 19 вересня 2008 року, Ухвали Рівненського міського суду від 08 жовтня 2008 року справа №6-327/08, виконавчого листа Рівненського міського суду від 08 жовтня 2008 року та зареєстрованого ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" м. Тернопіль 17 жовтня 2008 року.

23 грудня 2008 року вищевказане приміщення було продане ТОВ «Менс» ЛТД позивачу ПрАТ "Київстар" за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу. Ціна продажу визначена сторонами в сумі 7 854 185 гривень.

02 квітня 2013 року перший заступник прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03 вересня 2008 року та витребування майна - вищевказаної нежитлової будівлі від ПрАТ "Київстар", що вибуло з володіння не з волі власника.

Справа неодноразово розглядалась господарськими судами усіх інстанцій.

Постановою Львівського Апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року позов прокурора задоволено частково, витребувано спірне приміщення від добросовісного набувача - ПрАТ "Київстар" на користь власника - держави шляхом повернення концерну "Військторгсервіс", оскільки встановлено, що майно вибуло з володіння власника (держави) не з його волі. В задоволенні вимоги про визнання правочину від 03 вересня 2008 року недійсним відмовлено. Постанова набрала законної сили.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції 2004 року), обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Аналогічна норма міститься в частини четвертої статті 82 ЦПК України в чинній редакції.

Досліджуючи питання законності укладення договору купівлі - продажу від 03 вересня 2008 року між Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 , господарський суд зазначив, що в задоволенні вимоги про визнання правочину від 03 вересня 2008 року недійсним слід відмовити, оскільки судом встановлено факт неукладеності цього правочину, котрий не створює прав та обов`язків для сторін, а відтак не може бути визнаний недійсним. Згідно із статтею 657 ЦК України в редакції, чинній станом на 03 вересня 2008 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Однак, договір купівлі-продажу між концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_1 не був нотаріально посвідчений та не пройшов державної реєстрації, отже, є неукладеним.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Звертаючись до суду з даним позовом - ПрАТ «Київстар» просили визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Менс» ЛТД, яке в свою чергу за договором купівлі-продажу від 23 грудня 2008 року продало зазначене майно позивачу на тій підставі, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31 березня 2015 року дане нерухоме майно витребувано у ПрАТ «Київстар» на користь держави, договір купівлі-продажу від 03 вересня 2008 року, укладений між Концерном «Військторгсервіс» та ОСОБА_1 , визнаний неукладеним.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок оспорюваного договору права та інтереси ПрАТ «Київстар» не порушені, підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід задовольнити, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

При подачі касаційної скарги ТОВ «Менс» ЛТД сплатило судовий збір в сумі 1653,60 грн., ОСОБА_1 сплатив - 1653,60 грн.

Оскільки касаційні скарги підлягають задоволенню, рішення апеляційного суду скасуванню з позивача на користь відповідачів слід стягнути витрати по оплаті судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Менс» ЛТД задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року скасувати.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Приватного акціонерне товариства «Київстар» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 1653,60 грн.

Стягнути з Приватного акціонерне товариства «Київстар» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Менс» ЛТДвитрати по оплаті судового збору в сумі 1653,60 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення апеляційного суду Тернопільської області від 14 вересня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук