Справа № 463/6974/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2212/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря: Матяш С.І.,

з участю представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Дзундзи О.В. і представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Стрепка Н.Л.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання припиненим її зобов`язання за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №3480, який укладався в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №611/35-36/214 від 14 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Позов обґрунтувала тим, що 14 серпня 2008 року між ОСОБА_3 і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 611/35-36/214 та в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором між сторонами спору було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 3480, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку відповідача квартиру АДРЕСА_1 .

22 ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2013 року. Заяви про прийняття спадщини були подані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які повинні нести боргові зобов`язання за кредитним договором. Позивач не надавала згоди на забезпечення виконання зобов`язання, передбаченого кредитним договором, новими боржниками, які є спадкоємцями позичальника, а тому вважає, що іпотечний договір припинив свою дію.

25 вересня 2018 року вона надіслала відповідачу лист про припинення іпотечного договору, на який отримала відповідь 19 жовтня 2018 року про неможливість припинення іпотеки та зняття заборони щодо іпотечного майна.

В обґрунтування позовних вимог також посилалася на додані до позову письмові докази та судову практику та як на підставу позову посилалася на положення ст. 523 ЦК України.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3480, який укладався в якості забезпечення виконання зобов`язань по договору кредиту № 611/35-36/214 від 14 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року оскаржило Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач посилається у позовній заяві на таку підставу для припинення іпотеки, як наявність у померлого позичальника ОСОБА_3 спадкоємців, однак, з такими доводами не погоджується та вважає, що підстави для припинення іпотеки визначені у ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Посилається на правові позиції Верховного Суду зазначені у постановах від 31 травня 2017 р. у справі №6-1803цс16, від 01 березня 2017 року у справі №6-130цс17, від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17, в яких надано висновок, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання.

Стверджує, що згідно з нормами чинного законодавства після смерті боржника не відбувається заміна боржника у зобов`язанні, як стверджує позивач, а спадкуванням є перехід прав та обов`язків від спадкодавця до спадкоємців, які існували на момент відкриття спадщини. Тобто, законодавець розрізняє ці два поняття, а саме забезпечення виконання зобов`язань (іпотека) та перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Оскільки Закон України «Про іпотеку» є спеціальним, який регулює відносини, які виникли між іпотекодавцем та іптекодержателем, та визначає підстави припинення іпотеки, серед яких немає такої підстави, як смерть іпотекодавця (мовою оригіналу), тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для припинення зобов`язань забезпечених іпотекою.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року та ухвали нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що твердження в апеляційній скарзі про незаконність рішення суду першої інстанції є безпідставними. У відзиві стверджує, що до відносин, які виникли між позивачем та відповідачем відповідно до укладеного іпотечного договору, застосовуються положення ч. 1 ст. 523 ЦК України, оскільки позивач не надавала своєї згоди, як в укладеному іпотечному договорі, так і будь-яких інших документах, забезпечувати виконання основного зобов`язання за спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_3 за договором кредиту №611/35-36/214 від 14.08.2008 р. При цьому, суд першої інстанції як підставу для припинення дії іпотечного договору визначив не смерть боржника, а його заміну у зв`язку із наявністю спадкоємців, які несуть відповідальність перед кредитором у межах вартості успадкованого майна, та за яких позивач ОСОБА_1 не надавала згоди на забезпечення виконання зобов`язань перед відповідачем АТ «Укрсоцбанк». Така підстава припинення зобов`язання за іпотечним договором відповідає вимогам ч. 1 ст. 523 ЦК України відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Щодо правових позицій Верховного Суду України у справі №6-183цс16 та у справі №6-130цс17 зазначає, що такі правові позиції не стосуються порядку застосування ст. 523 ЦК України, як підстави для припинення або недійсності іпотеки, тому судом першої інстанції такі позиції не могли бути застосовані. Стверджує, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Друга Львівська державна нотаріальна контора надіслала до суду апеляційної інстанції лист, в якому просить розглянути справу за позовом ОСОБА_1 про визнання зобов`язання припиненим без участі представника нотаріальної контори.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року між ОСОБА_3 і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» було укладено кредитний договір № 611/35-36/214 (а.с. 5-12).

У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 15 серпня 2008 року між ОСОБА_1 і Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу, в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором кредиту № 611/35-36/214 від 14 серпня 2008 року, в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13-15).

Означений іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №3480.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2013 року (а.с. 16).

До Другої Львівської державної нотаріальної контори звернулись Сацюк С.О., Михальська Г.М., Яворська Н.Г., Михальський Р.О. із заявами про прийняття спадщини, копії яких містяться в матеріалах спадкової справи № 256/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (арк. спр. 6-8 копії спадкової справи №256/2013).

25 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» із заявою про припинення іпотеки (а.с. 18,19).

19 жовтня 2018 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» своїм листом повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для припинення договору іпотеки (а. с. 20,21).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язано з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК України), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 523 ЦК України, порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Таким чином на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксоване в тому числі у договорі поруки.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач не погодився забезпечувати виконання кредитних зобов`язань нових боржників-спадкоємців ОСОБА_3 .

Крім цього, судом першої інстанції зазначено, що в іпотечному договорі відсутнє застереження про те, що позивач зобов`язується забезпечувати виконання кредитних зобов`язань інших осіб у разі смерті ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно дійшов висновку про наявність підстав для визнання іпотечного договору припиненим, оскільки ОСОБА_1 на законних підставах відмовилась відповідати за кредитними зобов`язаннями у зв`язку зі зміною боржника у даному зобов`язанні.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову правильно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах № 2-2519/11, № 607/4436/16-ц, від яких суд касаційної інстанції не відійшов на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, про те, що аналіз наведених в зазначених постановах норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд повторно звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про іпотеку», законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що підстави для припинення іпотеки визначені лише у ст. 17 Закону України «Про іпотеку» як спеціальному законі. Суд першої інстанції правильно визначив припинення зобов`язання за іпотечним договором з підстави заміни боржника та відмови поручителя забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником ( ст. 523 ЦК України).

Подані відповідачем копії рішень судів касаційної інстанції, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки в них описані інші правовідносини.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які необхідно застосувати, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.