провадження № 2-р/947/47/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Молодова В.С.,

розглянув в порядку письмового провадження заяву про роз`яснення рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 520/16268/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності розповсюджуваної інформації,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2019 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Якубовська А.І. з заявою про роз`яснення рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 520/16268/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності розповсюджуваної інформації.

В наступному до суду надійшла уточнена заява про роз`яснення рішення суду (вхід. № 50960/19), яку ухвалою суду від 21.10.2019 року було залишено без руху із встановленням заявникові строку усунення недоліків.

Після усунення недоліків, суд ухвалою від 28.10.2019 року призначив заяву до судового розгляду.

В ході судового розгляду суд встановив, що в заяві заявник зазначає, що 24 липня 2019 року Київським районним судом м. Одеси було розглянуто цивільну справу № 520/16268/19 за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності розповсюджуваної інформації та її спростування. Суд постановив рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 та визнав, що інформація (відомості), яка була розповсюджена в мережі Інтернет за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушує особисті немайнові права на повагу до честі, гідності, ділової репутації та порочить ділову репутацію ОСОБА_1 ; суд встановив факт недостовірності: розповсюджуваної інформації щодо участі у попередній змові групою осіб щодо продажу піску у порядку публічної закупівлі; притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення корупційних правопорушень; призначення ОСОБА_1 на посаду державного секретаря Міністерства внутрішніх справ України без проведення конкурсу на посаду.

Інформація, що визнана рішенням суду недостовірною підлягає спростуванню.

Між тим заявник вказує, що рішення суду є дещо незрозумілим в частині, що стосується способу та порядку його виконання. Рішення є незрозумілим для адміністраторів пошукових систем та соціальних мереж. Так, відповідно до правил видалення інформації пошуковою системою «Гугл» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (мовою оригіналу): «Удаление на юридическихоснованиях. Мы удаляем из результатов поиска следующие данные и материалы: Контент, нарушающий законодательство». Аналогічні положенняміститься в правилах пошукової системи «Яндекс» (мовою оригіналу) (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_3 ): «4. Контент Пользователя. 4.1. Пользователь самостоятельно несет ответственность за соответствие содержания размещаемого Пользователем контента требованиям действующего законодательства, включая ответственность перед третьими лицами в случаях, когда размещение Пользователем того или иного контента или содержание контента нарушает права и законные интересы третьих лиц, в том числе личные неимущественные права авторов, иные интеллектуальные права третьих лиц, и/или посягает на принадлежащие им нематериальные блага. 4.2. Пользователь признает и соглашается с тем, что Яндекс не обязан просматривать контент любого вида, размещаемый и/или распространяемый Пользователем посредством сервисов Яндекса, а также то, что Яндекс имеет право (но не обязанность) по своему усмотрению отказать Пользователю в размещении и/или распространении им контента или удалить любой контент, который доступен посредством сервисов Яндекса. 5.2. При использовании сервисов Яндекса Пользователь не вправе: 5.2.1. загружать, посылать, передавать или любым другим способом размещать и/или распространять контент, который является незаконным , вредоносным, клеветническим...». Такі ж самі положення містяться і у правилах відеохостингу YouTube: ІНФОРМАЦІЯ_4(мовою оригіналу): Клевета. В большинстве стран под клеветой понимается распространение не соответствующих действительности сведений, умаляющих честь, достоинство и деловую репутацию лица. Рассматривая жалобы на клевету, мы учитываем соответствующие нормы местного законодательства, и в некоторых случаях запрашиваем копию распоряжения суда. Обратите внимание, что жалоба должна содержать подробную информацию о том, что вы считаете порочащей информацией , почему она является недостоверной и каким образом умаляет ваши честь, достоинство и репутацию».

Інформація, що була предметом позову, визнана такою, що, порушує особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації та порочить ділову репутацію ОСОБА_1 , чим порушує положення ст. З КУ, про що також зазначалось в рішенні суду.

Між тим, заявник свідчить, що незважаючи на законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення у цивільній справі № 520/16268/19, юридичні відділи пошукових систем та соціальних мереж не розуміють, чи є дане рішення підставою для зняття з індексації посилань на веб-сайти, що розповсюджує вказану у рішенні інформацію, і чи ця інформація є такою, що порушує закон, зокрема ст. З КУ.

Суд зазначає, що у рішенні, ухваленому за результатами розгляду цивільної справи № 520/16268/19 суд вказав, що у відповідності до статей 28, 34, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У частині четвертій статті 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Статтею 68 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Пленумом Верховного Суду України у постанові № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію… Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

У п. 4 постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями та одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточення, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних рис у процесі виконання трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їхньої підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Суд погодився з твердженням позивача, що поширенням інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши честь позивача, оскільки посада останнього є такою, що створює імідж держави та правоохоронних органів в очах пересічних громадян.

Суд вважав вірним розуміти гідність особи, як фундаментальну норму існуючого державного ладу, яка, більш того, утворює підвалину конституційно організованого суспільства. Людська гідність повинна розглядатися як формально визнане право, яке забезпечується відповідним правовим захистом. Сам факт порушення права особи на людську гідність є достатньою підставою для його правового захисту.

В ході розгляду цивільної справи № 520/16268/19 знайшло своє підтвердження, що поширення стосовно ОСОБА_1 інформації, достовірність якої не підтверджена у встановленому законом порядку, порушила особисті немайнові права позивача, закріплені на конституційному рівні.

Відповідно до статті З Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист своїх особистих немайнових прав.

Забезпечення цього права особи Конституція України покладає на державу.

Стаття 21 Конституції України гарантує свободу і рівність людей у гідності та правах. Тобто з моменту народження гідність кожного є однаковою, «рівною» з іншими. Суд наголошує, що усвідомлення цього всіма сприяє формуванню у кожної особи почуття власної гідності, очікування поваги до неї з боку інших людей, установку на відстоювання своїх прав, а також визнання нею рівних прав інших людей.

За висновками Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року у випадку, коли інформація поширена з явним злим умислом, з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку, особисті немайнові права публічної особи підлягають захисту.

Стаття 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Керуючись вищенаведеними нормами права та положеннями закону, прийнявши визнання позову відповідачем, Київський районний суд м. Одеси за результатами розгляду цивільної справи № 520/16268/19 встановив факт недостовірності розповсюджуваної інформації, що була предметом розгляду цієї справи, визнав, що ця інформація порушує особисті немайнові права на повагу до честі, гідності, ділової репутації, порочить ділову репутацію позивача та підлягає спростуванню.

Рішення суду у цивільній справі № 520/16268/19 набрало законної сили.

Як свідчить заявник рішення суду до цього часу є невиконаним.

З метою виконання рішення заявник просить надати роз`яснення в частині, що стосується порядку та способу його виконання, а саме: чи є дане рішення підставою для пошукових систем для зняття з індексації посилань на веб-сайти, що розповсюджують вказану у рішенні інформацію, і чи ця інформація є такою, що порушує закон, зокрема ст. З КУ; чи є дане рішення підставою для адміністрації соціальних мереж та відеохостингів для блокування публікацій, що містять недостовірну інформацію, і чи ця інформацію є такою, що порушує закон, зокрема ст. З КУ.

Зважаючи на викладені заявником обставини можна дійти висновку, що рішення суду у цивільній справі № 520/16268/19, яке набрало законної сили, є невиконаним в силу його незрозумілості.

За приписами статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Зі свого боку, відповідач у цивільній справі № 520/16268/19 надав суду відзив на заяву про роз`яснення рішення суду, в якому просить заяву позивача задовольнити в обсязі, який указаний в заяві про роз`яснення рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Суд не встановив підстав для відмови в задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду, зважаючи на обов`язковість виконання остаточного судового рішення, яке має обов`язкову силу.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про роз`яснення рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 520/16268/19 за позовом ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) про встановлення факту недостовірності розповсюджуваної інформації, - задовольнити.

Роз`яснити, що рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/16268/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності розповсюджуваної інформації, - є підставою для пошукових систем для зняття з індексації посилань на веб-сайти, що розповсюджують вказану у рішенні інформацію, яка є такою, що порушує закон, зокрема статтю 3 Конституції України.

Роз`яснити, що рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/16268/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту недостовірності розповсюджуваної інформації , - є підставою для адміністративних соціальних мереж та відеохостингів для блокування публікацій, що містять недостовірну інформацію, яка є такою, що порушує закон, зокрема статтю 3 Конституції України.

Ухвала набирає законної сили у день її складення.

Днем складення ухвали є 11 листопада 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Суддя

Літвінова І. А.