22-ц/804/2713/19
264/6257/16-ц

Єдиний унікальний номер 264/6257/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/2713/19
Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Биліна Т.І.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Сидельникової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання біржового контракту недійсним, -

в с т а н о в и в :

08 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, в уточненому позові просив визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. від 02.03.2016, та біржовий контракт №КР-303 від 19.10.2001 року.

Позовна заява вмотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , акту приймання-передачі майна, він набув право власності на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 17.11.2000 року. З моменту укладення договору купівлі-продажу від 07.07.2007 року він та його мати ОСОБА_6 проживали в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Комітету самоорганізації населення «Центральний» №85 від 04.04.2016, а також комерційною пропозицією №1262 та гарантійним талоном на встановлення дверей. В порушення вимог чинного законодавства між ОСОБА_7 Ідою Прохорівною та ОСОБА_2 02.03.2016 року укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. та зареєстрований в реєстрі за №293. Договір купівлі-продажу від 02.03.2016 року укладений під впливом обману, внаслідок повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності або обставинам, що мають істотне значення для угоди, на підставі нібито існуючого біржового контракту №КР-303 від 19.10.2001 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому составі суду.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не задовольнив жодного клопотання, не дослідив докази в повному обсязі, що призвело до неможливості розглянути справу неупереджено та винести справедливе законне рішення. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що він не має жодного відношення до квартири, однак він мешкав в цій квартирі більше 10 років, що підтверджується відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи, та якби не підроблені біржові контракти, то він мав би набути право власності на квартиру за ст.344 ЦПК України. У вказаній квартирі він зробив капітальний ремонт, витративши на нього 150000грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів того, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. від 02.03.2016, та біржовий контракт №КР-303 від 19.10.2001 року, зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Сприяння» за номером №1711/ НОМЕР_1 , були укладені під впливом обману, шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності або обставинам, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обставинами встановленими судом першої інстанції та висновками зробленими на їх підставі в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2000 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу (біржовий контракт), предметом якого стала однокімнатна квартира площею 18,4 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі «Сприяння» за номером №1711/01.(т.1 а.с.10)

Згідно листа комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 13.07.2017 №743 встановлено, що станом на 2003 рік право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2000 №1711/01 УТБ «Сприяння». (т.1 а.с.110)

Відповідно до Договору купівлі-продажу (біржового контракту) №КР-303, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 Ідою Прохорівною, посвідченого Азовською універсальною товарною біржою 19.10.2001, остання набула право власності на однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №13200538 від 11.02.2016 року.(т.1 а.с.11)

02.03.2016 між Фурич Ідою Прохорівною та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. та зареєстрований у реєстрі за №293. Відповідно до п. 2 Договору від 02.03.2016 №293 вищевказана квартира належала продавцю на підставі біржового контракту №КР-303, укладеного 19.10.2001 року на Азовській універсальній товарній біржі та зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Державний реєстратор Ізюмова О.О.), за номером запису про право власності: 13200538, згідно з інформаційною довідкою №53002832 від 11.02.2016 року.(т.1 а.с.5)

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Момент набуття права власності передбачений законом.

Позивач звертаючись до суду із вище зазначеними вимогами, в якості підтвердження порушення свого цивільного права надав договір купівлі продажу спірної квартири від 07.07.2007 року, укладений між ним та ОСОБА_5 в простій письмовій формі. Пунктом 5.3 зазначеного договору передбачено, що договір підлягає нотаріальному посвідченню. Проте позивач не надав доказів ні нотаріального посвідчення ні визнання договору дійсним.(т.1 а.с. 6)

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні безпідставно вказав, що він не має жодного відношення до спірної квартири неспроможні.

Доводи апеляційної скарги, що він мешкав в спірній квартирі більше 10 років не є доказами того, що позивач є її власником.

Посилання позивача, що якби не підроблені біржові контракти, то він мав би набути право власності на квартиру за ст.344 ЦПК України не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги, що договір купівлі продажу між Фурич Ідою Прохорівною та ОСОБА_2 02.03.2016 року укладено під впливом обману, внаслідок повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності або обставин, що мають істотне значення для угод необґрунтовані.

Згідно із ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях Відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Таким чином, визнання договору таким, який вчинено під впливом обману законодавець пов`язує з необхідністю вирішення спору, що виник саме між сторонами у зв`язку з реалізацією прав та обов`язків за договором, який вчинили сторони, та застосування відповідних наслідків.

З аналізу наведеного вбачається, що позивач не є стороною договорів купівлі продажу спірної квартири, укладених: 02.03.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Р.В. зареєстрованого в реєстрі за №293 та біржового контракту №КР-303 від 19.10.2001 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 08 листопада 2019 року.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді М.Ю. Лопатіна

В.П. Принцевська