ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 645/4584/18

провадження № 22-ц/818/4554/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року в складі судді Мартинової О.М..,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 листопада 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 857 та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2007 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося. З кінця 2016 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, спільними взаємними правами та обов`язками не пов`язані. Примирення між подружжям неможливе, так як родина фактично розпалась, оскільки кожен вже ніж півтора роки живе своїм життям. Вважає подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, з огляду на конституційне право на шлюб за вільною згодою. Разом з тим вказує на те, що від даного шлюбу є спільні діти, що були народжені за час шлюбу, які проживають разом з позивачем та находяться на її утримані. Згоди з приводу матеріального утримання неповнолітніх дітей між сторонами не досягнуто. Відповідач не надає жодних коштів, а позивачу тяжко одній утримувати спільних дітей. Позивач зазначає, на те, що чималі кошти потрібні на харчування дітей, придбання одягу, ліків, відвідування школи, садочка та гуртків, святкування сімейних свят та дозвілля. Відповідач офіційно працевлаштований та має постійну заробітню плату, інших дітей чи не працездатних осіб на утриманні не має. Оскільки між сторонами добровільно не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей позивач просить стягнути на утримання їх спільних з відповідачем дітей аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитини повноліття.

Відповідачем ОСОБА_2 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позивачем була досягнута домовленість щодо розірвання шлюбу. Стосовно матеріального утримання спільних дітей зазначає що він завжди добровільно надавав допомогу для своїх дітей і ніколи не відмовлявся від її надання. Крім того, останнім особисто здійснюється супроводження молодшого сина до школи та зі школи, прийняття участі у роботі класів, батьківських комітетів, внесення добровільних пожертвувань на розвиток матеріально - технічної бази школи, оплата харчування, оплата секцій мобільного зв`язку кожної дитини, відвідування районної поліклініки під час медичних оглядів, екскурсій, оздоровлення дітей влітку і т.п. Разом з тим, відповідач підтверджує те, що має постійну стабільну роботу та має матеріальну можливість утримувати двох неповнолітніх дітей, які народилися під час шлюбу з позивачем.

У судове засідання позивач та її представник - ОСОБА_5 , не з`явилися, повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак представник позивача ОСОБА_5 надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач та його представник - ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, причину не явки суду не відомі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 17 листопада 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 857.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 10 серпня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення аліментів, а також неврахування судом першої інстанції всіх доказів, неправильне та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ані апелянт, ані представник ОСОБА_6 жодних повісток та поштових повідомлень по цивільній справі №645/4584/18 не отримували, тобто не були належним чином повідомлені про слухання справи на 03 липня 2019 року, що позбавило можливості відповідача скористатися своїми процесуальними правами, в тому числі на подання заяв та клопотань.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст. 12 ЦПК (принцип змагальності сторін) було прийнято позов ОСОБА_1 з різними предметами позову: про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, оскільки оскаржується рішення суду тільки в частині стягнення аліментів.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності наданих позивачем доказів та встановлених по справі обставин.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 857 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 17 листопада 2007 року).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 04 квітня 2008 року) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 26 жовтня 2010 року). Батьками дітей відповідно до свідоцтв про народження записані сторони по справі, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як вказує у своїй позовній заяві позивач та не заперечується відповідачем діти проживають разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про доходи № 158 від 16.08.2018 року, загальний доход ОСОБА_2 за період з лютого 2018 року по липень 2018 року становить 90835,00 грн.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача.

Відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу.

Посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, на те, що він завжди добровільно надавав допомогу для своїх дітей і ніколи не відмовлявся від її надання та те, що ним особисто здійснюється супроводження молодшого сина до школи та зі школи, прийняття участі у роботі класів, батьківських комітетів, внесення добровільних пожертвувань на розвиток матеріально - технічної бази школи, оплата харчування, оплата секцій мобільного зв`язку кожної дитини, відвідування районної поліклініки під час медичних оглядів, екскурсій, оздоровлення дітей влітку і т.п., обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції і не приймаються колегією суддів, оскільки добровільне надання допомоги дітям є належним виконанням обов`язку батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, і не позбавляє права звернення одного з батьків, з яким проживає дитина, до суду для визначення розміру аліментів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права,

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що справа за вказаним позовом розглянута за відсутності відповідача та його представника, що є підставою для скасування рішення суду, - не приймаються до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Нормами цивільного-процесуального законодавства передбачені розумні строки розгляду справи.

Визначаючи (на власний розсуд) тривалість цих строків, суду необхідно враховувати принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Встановлено, що справа за вищевказаним позовом перебуває в провадженні суду з серпня 2018 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року надано сторонам строк для примирення один місяць. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем та його представником до суду першої інстанції неодноразово надавались клопотання про відкладення розгляду справи, в яких просили перенести судові засідання та призначити розгляд справи на іншу дату, при цьому доказів поважності причин для відкладення розгляду справи відповідачем та його представником не надано.

Крім того, відповідачем надавався відзив на позовну заяву разом із додатком 20.11.2018 р. (а.с.56-96).

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і апеляційною інстанцією не переглядалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

Н.П. Пилипчук