КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 369/12362/18

провадження № 22-ц/824/14819/2019

07 листопада 2019року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

за участю секретаря Примушка О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року в складі судді Пінкевич Н. С.,

встановив:

03.10.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень від 15.01.2019 р. просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь заборгованість за кредитним договором № 014/9441/74/44115 від 30.08.2006 року, яка становить 46 736 929,94 грн та складається з: заборгованості за кредитом - 247 751,57 доларів США, що станом на 15.09.2017 еквівалентно 6 481 680,54 грн; заборгованості по процентам - 241 551,60 доларів США, що станом на 15.09.2017 еквівалентно 6 319 476,82 грн; заборгованості по пені - 33 935 772,58 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, 30 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/9441/74/44115, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 280 000 доларів США, а останній зобов`язався у строк до 30.08.2026 року повернути кредитору зазначену суму та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних, комісію згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» 30.08.2006 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка та домоволодіння, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

15 вересня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

15 вересня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

Відповідачі не виконували умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої на момент відступлення права вимоги становив 46 736 929,94 грн та складався з: заборгованості за кредитом - 247 751,57 доларів США, що еквівалентно 6 481 680,54 грн; заборгованості по процентам - 241 551,60 доларів США, що еквівалентно 6 319 476,82 грн; заборгованості по пені - 33 935 772,58 грн.

Вимогу про усунення порушень за кредитним договором відповідач отримав 28.04.2016, проте в 30-денний термін його не усунув.

Відповідно до п. 5.5.1 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

На підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки ОСОБА_1 набула у власність нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач не погодився на позасудовий спосіб погашення заборгованості, передбачений ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання за кредитним договором не виконані, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 247 751,57 доларів США, заборгованість по відсотках в розмірі 241 551,60 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи мотивує тим, що договір уступки права вимоги, укладений між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_1 за своєю правовою природою відноситься до договору факторингу. Зважаючи на суб`єктний склад сторін договору договір відступлення є нікчемним. Суд першої інстанції не дослідив докази, що стосуються переходу права вимоги до нового кредитора, та не дав їм належної правової оцінки.

Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що позивач, як іпотекодержатель, звернула стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 36 цього Закону, після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними.

Також зазначив, що 25 травня 2011 року було вчинено виконавчий напис, що підтверджує зміну кредитором строку виконання основного зобов`язання. З огляду на те, що строк виконання основного зобов`язання наступив ще у 2011 році, а позов про стягнення заборгованості пред`явлено у 2018 році, позивач пропустив строк позовної давності по заявленим вимогам. При цьому судом першої інстанції помилково не застосовано до правовідносин сторін наслідків спливу позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Мацкевич Д. А. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначив, що матеріали справи не містять заяви кредитора про вчинення виконавчого напису, а сама наявність виконавчого напису не є підставою, що зумовлює перебіг позовної давності. Вимога про дострокове повернення кредитних коштів була направлена лише в квітні 2016 року, що встановлено постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2019 року в справі №369/11811/17.

Матеріали справи містять належні докази переходу прав вимоги за кредитним договором та похідних від нього правочинів, в тому числі ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 р. (справа № 369/7251/17) в якій АТ «Райффайзен Банк Аваль» було замінено на ОСОБА_1

Договір відступлення права вимоги, укладений з ОСОБА_1 , не має жодних ознак договору факторингу з огляду на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року.

Також просив врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №921/107/15-г/16, відповідно до якого наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного права та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мацкевич Д. А. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, як нового кредитора за кредитним зобов`язанням, виникло право вимоги до відповідача ОСОБА_2 Докази нікчемності укладених договорів відступлення права вимоги, або їх недійсності в матеріалах справи відсутні. Доводи відповідача щодо необґрунтованості розміру нарахованої заборгованості, звернення стягнення на іпотечне майно та відповідне зменшення розміру заборгованості за відсутності доказів на здійснення проплат або вартості іпотечного майна не можуть бути взяті судом до уваги. Вчинення 25 травня 2011 року виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно не свідчить про пропуск строку позовної давності по заявленим вимогам.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між АППБ "Аваль" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/9441/74/44115, за умовами якого останньому надало кредит у розмірі 280 000,00 доларів США строком до 30 серпня 2026 року зі сплатою 12% річних.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 30 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Ковальчуком С.П.

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору в іпотеку передається нерухоме майно, що стане власністю іпотекодавців у майбутньому, а саме: земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1494 га, кадастровий номер: :02:006:0005, яка стане власністю іпотекодавця після державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке стане власністю іпотекодавця після державної реєстрації договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що 15 вересня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

15 вересня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

15 вересня 2017 року між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором та договір про відступлення права вимоги за вищевказаним договором іпотеки.

Відповідно до додатку №1 до договору відступлення права вимоги від 15 вересня 2017 року, станом на 15.09.2017 року заборгованість боржника ОСОБА_2 перед первісним кредитором становить 489 303, 17 доларів США та за пенею 33 935 772,58 грн та складається з: заборгованості за кредитом - 247 751,57 доларів США, що еквівалентно 6 481 680,54 грн; заборгованості по процентам - 241 551,60 доларів США, що еквівалентно 6 319 476,82 грн; заборгованості по пеням - 33 935 772,58 грн.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 01.11.2017 року державним реєстратором Козловим Ю. В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що були предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_2 , за ОСОБА_1

Підставою виникнення права власності ОСОБА_1 на вказане іпотечне майно зазначено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки (а.с.33-34).

Відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Отже, положення статті 36 Закону України "Про іпотеку" передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України "Про іпотеку" , зобов`язання припиняється, а усі наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року в справі №646/7699/13-ц.

За таких обставин, оскільки позивачем набуто право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, суд першої інстанції, не застосувавши положення ст. 36 Закону України "Про іпотеку", дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Посилання позивача на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений в постанові від 18 вересня 2018 року (справа №921/107/15-г/16 ) є необґрунтованим, оскільки правовідносини в даній справі є іншими.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив відсутність судових рішень про стягнення кредитної заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки. Пояснив, що позивач скористалась лише своїм правом задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Матеріали справи також не містять судового рішення, яким би було підтверджено незаконність набуття іпотекодержателем права власності на предмети іпотеки в позасудовому порядку.

За відсутності правових підстав для задоволення позову до вказаного відповідача, доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції положень ст. 517, 1079, 1083 ЦК України, а також норм ст. 256 , 261, 267 ЦК України правового значення не мають.

З огляду на встановлену судом невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незаконності висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, в тому числі до відповідача ОСОБА_3 , а тому в цій частині воно не переглядається.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 14 407,50 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2019 року скасувати частково.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 14 407,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт