Ухвала

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа №752/21375/17

провадження № 22-ц/824/15848/2019

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Косенко К.С.звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із указаним рішенням, 25 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Отже, апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Разом з апеляційною скаргою відповідач подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначає, що під час проголошення рішення присутньою не була, про існування оскаржуваного рішення дізналася 10 жовтня 2019 року з постанови Голосіївського РВ ДВС м. Києва про арешт коштів, копію повного тексту судового рішення отримала нарочно 18 жовтня 2019 року, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься відповідна відмітка.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини, суд доходить висновку, що апелянт пропустила строк на апеляційне оскарження рішення суду з поважних причин, що є підставою для його поновлення.

До матеріалів апеляційної скарги відповідач долучила заяву про звільнення від сплати судового збору, в якій, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», просить звільнити її від сплати судового збору.

Обґрунтовуючи підстави для звільнення від сплати судового збору, зазначає про те, що майновий стан останньої не дозволяє сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 400 грн, оскільки чоловік відповідача разом з нею та дочкою не проживає, грошовими коштами не допомагає, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має намір розлучитися з чоловіком, на підтвердження чого надає копію ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу.

Окрім того, посилається на те, що на даний час відповідач не працює, її дохід за попередній рік склав 1 471,04 грн, іншого доходу вона не має, на підтвердження чого долучає до матеріалів апеляційної скарги довідку з Пенсійного фону України та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року.

Таким чином, звертає увагу на те, що сума судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду є для нею занадто обтяжливим, а несплата судового збору призведе до порушення права останньої на доступ до правосуддя.

За змістом частини першої статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій статті 136 ЦПК України, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Частино першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки коли суд може звільнити особу від сплати судового збору, зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (пункт 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» (Shishkovv. Russia).

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У доданих апелянтом до заяви документах відсутні будь-які відомості щодо наявності у останньої рухомого та нерухомого майна, відкритих на її ім`я рахунків у банківських установах тощо. Доводи ОСОБА_1 щодо неможливості сплати судового збору у зв`язку з її незадовільним майновим станом не підтверджені належними та допустимими доказами з огляду на наявність у матеріалах справи лише довідки з Пенсійного Фонду України, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року та відсутність інших доказів, які б свідчили про незадовільний майновий стан відповідача, який би перешкоджав їй сплатити судовий збір.

Окрім того, звертаючись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 посилалася на пункт 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», яким передбачено, що суд може звільнити особу від сплати судового збору, зокрема якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Разом з тим, дана норма закону на ОСОБА_1 не розповсюджується з огляду на те, що у даній справі остання виступає у статусі відповідача.

Отже, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» відсутні підстави для звільнення апелянта від сплати судового збору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, додані відповідачем докази, суд доходить висновку, що доводи, наведені апелянтом, не дають підстав для задоволення її клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки на їх підтвердження не надано належних доказів, а безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом.

У відповідності до пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Вказані документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2 400,00 грн (1 600,00 грн *150%).

Отже, за подання апеляційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2 400,00 грн на реквізити Київського апеляційного суду:

Отримувач коштівУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Код банку отримувача (МФО) 899998 Рахунок отримувачаUA080024 Код класифікації доходів бюджету 22030101 Адреса суду м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А
З огляду на викладене, апелянту необхідно надіслати на адресу суду оригінал квитанції про сплату судового збору, який відповідатиме вищевказаним нормам закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року - залишити без руху.

Надати апелянту строк до 06 грудня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу апеляційного суду оригіналу квитанції про сплату судового збору.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтею 357 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.А. Кравець