Провадження № 2/760/2279/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого- судді -Кушнір С.І,

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіна М.А. в серпні 2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просила стягнути на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» зі ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 15912 грн. 16 коп., отримані нею в якості процентів за нікчемним договором від 02.12.2015 р. № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів. Також просила стягнути з відповідача суму судового збору в розмірі 1762 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» посилається на наступне.

Так, 02.12.2015 р. між посадовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик» (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) було підписано договір № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (Договір вкладу).

Відповідно до умов Договору вкладу, Банк прийняв грошові кошти Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається Банком на ім`я Вкладника в сумі 200000 грн. на строк з 02.12.2015 р. до 02.06.2016 р. з автоматичним продовженням строку розміщення вкладу. Процентна ставка на вклад встановлена в розмірі 24,25 процентів річних.

01.04.2016 р. між Вкладником та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 525.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору про відступлення права, Вкладник передає, а відповідач одержує право вимоги виконання юридичною особою за законодавством України - ПАТ «КБ «Хрещатик» зобов`язань, що випливають з договору № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 02.12.2015 р., укладеного між Банком і Вкладником.

Розмір відступлення права вимоги: 200000 грн. 00 коп. основного боргу (вкладу) та нараховані проценти за період з 01.04.2016 р. по 01.04.2016 р. з врахуванням процентної ставки 24,25% річних відповідно до умов договору № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 02.12.2015 р.

Відповідно до п. 1.3 Договору вкладу вартість відступленого права вимоги становить 200000 грн. 00 коп.

01.04.2016 р. посадовими особами Банку, Вкладником та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до Договору вкладу, відповідно до якого замінено преамбулу Договору вкладу в частині інформації про вкладника, та п. 1.1 - в частині номеру депозитного рахунку та строку вкладу.

Пунктом 2.9 Положення про порядок здійснення установами Банку вкладних (депозитних) операцій з фізичними особами, затвердженого постановою Правління Банку від 25.08.2005 р. №794, встановлено, що договір банківського вкладу (депозиту) оформлюється в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, засвідчуються підписом особи, уповноваженої на укладення і підписання договорів від імені Банку та печаткою Банку з однієї строни, та підписом вкладника з іншої сторони.

У відповідності до наказу ПАТ «КБ «Хрещатик» № 420 від 07.04.2014 р. з 10.04.2014 р. при укладенні договорів банківського вкладу з фізичними особами, вони підписуються зі сторони Банку двома особами - керівником установи Банку та головним бухгалтером. У разі їх відсутності підписання договорів зі сторони Банку може покладатись на осіб, які виконують функції керівника та головного бухгалтера або визначені уповноваженими для підписання договорів.

Таким чином, договір банківського вкладу (депозиту), сторонами за яким є ПАТ «КБ «Хрещатик» та фізична особа, є таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами, а саме, з боку Банку - двома особами (керівником установи, головним бухгалтером), з боку фізичної особи - такою особою або її уповноваженим представником.

Позивач посилається на те, що відповідно до довіреності, посвідченої 30.04.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., зареєстрованої в реєстрі за №140, Банк уповноважує керуючу Києво-Святошинським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_1 укладати та підписувати від імені Банку договори та будь-які інші документи, зокрема, в частині приймання від імені Банку та на умовах, визначених Банком, вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб.

Довіреністю № 4175 від 09.04.2014 р. Банк уповноважив головного бухгалтера Києво-Святошинського відділення Мількевич Феліксу Аркадіївну на підставі наказу №420 від 07.04.2014 р. укладати та підписувати від імені Банку з фізичними особами договори банківського вкладу та договори банківського рахунку.

Договір вкладу та додатковий договір № 1 до Договору вкладу від імені Банку підписані керуючою Києво-Святошинським відділенням Банку ОСОБА_1 , яка діє на підставі положення про відділення та Довіреності від 30.04.2014 р., посвідченої приватним нотаріусом КМНО Кияшко А.В., зареєстрованої в реєстрі за № 140 та головним бухгалтером Києво-Святошинського відділення Банку ОСОБА_3., що діє на підставі довіреності від 09.04.2014 р. № 4175, від імені вкладника ОСОБА_1 - особисто ОСОБА_1 .

Статтею 238 ЦК України встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Підписання Договору вкладу та Додаткового договору № 1 до Договору вкладу від імені Банку керуючою Києво-Святошинським відділенням Банку ОСОБА_1 у своїх інтересах призвело до порушення приписів ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Отже, як вказує позивач, Договір вкладу та додатковий договір № 1 до Договору вкладу є такими, що підписані зі сторони Банку тільки однією особою - головним бухгалтером Києво-Святошинського відділення Банку ОСОБА_3 , оскільки підпис керуючої Києво-Святошинським відділенням Банку ОСОБА_1 є неправомочним через заборону, встановлену ЦК України, вчинення представником правочину від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах. Враховуючи норму ст. 207 ЦК України та вимоги наказу Голови Правління Банку № 420 від 07.04.2014 р. з 10.04.2014 р., Договір вкладу та додатковий договір № 1 до Договору вкладу не підписаний зі сторони Банку належним чином двома уповноваженими особами, а тому не є вчиненими у письмовій формі.

Позивач посилається на те, що відповідно до вимог ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивач зазначає, що за період з 03.12.2015 р. по 01.04.2016 р. ОСОБА_1 за депозитним договором нараховано процентів в сумі 15912 грн. 16 коп., з яких: 12732 грн. 22 коп. перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , а 3179 грн. 94 коп. - загальна сума податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) з нарахованої суми процентів, утримана Банком як податковим агентом та перерахована до бюджету.

Таким чином, позивач вважає, що у зв`язку з нікчемністю Договору вкладу та Додаткового договору №1 до Договору вкладу, ОСОБА_1 зобов`язана повернути Банку суму нарахованих та отриманих за нікчемним договором процентів в розмірі 15912 грн. 16 коп., в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого цивільного права та інтересу.

Ухвалою суду від 21 серпня 2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, без повідомлення (виклику) сторін.

13.09.2018 р. до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів, подану ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Відповідач вважає, що стягнення з неї нарахованої суми відсотків в розмірі 15912,16 грн. по депозитному договору, яка була сплачена Банком за мінусом податків в сумі 12732,22 грн. на її картковий рахунок № НОМЕР_1 за період з 03.12.2015 р. по 31.03.2016 р. на виконання зобов`язань Банку по договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р. є незаконними та безпідставними, оскільки це плата Банку за користування коштами вкладу, які є її власністю. Договір банківського вкладу відповідно до діючого законодавства завжди є відплатним. За надання банку права розпоряджатися внесеним вкладом, Банк зобов`язується виплатити вкладникові винагороду у вигляді процентів або доходу в іншій формі, що було зроблено Банком на виконання своїх зобов`язань за договором № 245D-643041 від 02.12.2015 р.

17.09.2018 р. до суду від третьої особи ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви, відповідно до яких третя особа заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та незаконними, просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне.

Так, ОСОБА_1 передала йому право вимоги за дійсним депозитним договором № 245D-643041 від 02.12.2015 р. Дійсність вимоги підтверджено переданими ОСОБА_1 оригіналами документів.

ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» на виконання своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1.1, 2.1.2 Договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р. добровільно вчинив дії по заміні вкладника за Договором, переказу та зарахуванню коштів на особовий рахунок нового вкладника ОСОБА_2 № НОМЕР_2 , якими підтвердив дійсність депозитного Договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р. та додаткового договору №1 від 01.04.2016 р.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р., Банк був зобов`язаний повернути ОСОБА_2 вклад в сумі 200000,00 грн. по закінченні терміну дії Договору 02.06.2016 р. Але в зв`язку з визнанням 05.04.2016 р. Банку неплатоспроможним, кошти мають повертатись не як строковий вклад, а як гарантована сума відшкодування вкладнику неплатоспроможного банку на підставі норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визнав ОСОБА_2 вкладником ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», що підтверджено вчиненням уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ КБ «ХРЕЩАТИК» наступних дій, які є беззаперечним доказом дійсності Договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р. та Додаткового договору №1 від 01.04.2016 р.: включенням ОСОБА_2 до ПЕРЕЛІКУ вкладників ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», які мають право на отримання гарантованого відшкодування коштів за вкладами на суму 200000,00 грн., на залишок коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_2 , щодо якого здійснення банком операцій тимчасово обмежено; списання уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» 06.09.2016 р. коштів з особового вкладного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в сумі 200000,00 грн. на рахунок обліку кредиторських вимог ФГВФО до ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК».

Таким чином, ОСОБА_1 01.04.2016 р. відступила йому, ОСОБА_2 право вимоги виконання юридичною особою ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» зобов`язань, за дійсним, укладеним належним чином з додержанням письмової форми Договором № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті і з щомісячною сплатою процентів від 02 грудня 2015 р.

Ухвалою суду від 18 вересня 2018 р. за клопотанням відповідача ОСОБА_1 , призначено судове засідання в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів, для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. В подальшому представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв/клопотань, додаткових пояснень до суду від позивача не надійшло.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Повністю підтримали свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях, наданих суду.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи третю особу було повідомлено належним чином. 04.02.2019 р. до суду від третьої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та представника відповідача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 02.12.2015 р. між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 був укладений договір № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів. За своєю юридичною природою це депозитний договір.

Відповідно до умов Договору вкладу, Банк прийняв грошові кошти Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається Банком на ім`я Вкладника в сумі 200000 грн. на строк з 02.12.2015 р. до 02.06.2016 р. з автоматичним продовженням строку розміщення вкладу. Процентна ставка на вклад встановлена в розмірі 24,25 процентів річних.

В матеріалах справи міститься виписка від 02.12.2015 р. про переказ коштів з рахунку НОМЕР_3 та зарахування коштів в сумі 200000,00 грн. на рахунок № НОМЕР_4 , що був відкритий на ім`я ОСОБА_1

02.12.2015 р. ПАТ «КБ «Хрещатик» відкрив картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 для зарахування на нього відсотків по депозиту. В матеріалах справи міститься виписка банку із зазначенням особового карткового рахунку ОСОБА_1 , з зарахуванням та виплатою відсотків по депозиту за період дії депозитного договору.

01.04.2016 р. між Вкладником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 525.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Договору про відступлення права, Вкладник передає, а відповідач одержує право вимоги виконання юридичною особою за законодавством України - ПАТ «КБ «Хрещатик» зобов`язань, що випливають з договору № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 02.12.2015 р., укладеного між Банком і Вкладником.

Розмір відступлення права вимоги: 200000 грн. 00 коп. основного боргу (вкладу) та нараховані проценти за період з 01.04.2016 р. по 01.04.2016 р. з врахуванням процентної ставки 24,25% річних відповідно до умов договору № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 02.12.2015 р.

Відповідно до п. 1.3 Договору вкладу вартість відступленого права вимоги становить 200000 грн. 00 коп.

01.04.2016 р. посадовими особами Банку, Вкладником та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до Договору вкладу, відповідно до якого замінено преамбулу Договору вкладу в частині інформації про вкладника, та п. 1.1 - в частині номеру депозитного рахунку та строку вкладу.

ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 право вимоги за дійсним депозитним договором № 245D-643041 від 02.12.2015 р. Дійсність вимоги підтверджено переданими ОСОБА_1 оригіналами документів.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, а якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно ч. 1 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 р. № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 р. №174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з пунктом 1.4. Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому, квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Таким чином, Договір № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу) ( ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Договір банківського вкладу набрав чинності з моменту прийняття банком грошової суми (вкладу) (внесення суми вкладу до каси банку або зарахування її на банківський рахунок).

Судом встановлено, виконання умов договору сторонами: вкладник розмістив власні кошти на депозитному рахунку банку, а Банк користувався даними коштами та нараховував і сплачував відсотки за користування.

Суд приймає до уваги те, що Договір банківського вкладу є типовим публічним договором.

Позивач, ПАТ «КБ «Хрещатик» сформував всі умови договору в публічній пропозиції і запропонував укладення договору банківського вкладу будь з ким шляхом приєднання до розроблених банком умов.

Відповідно до положень ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона- підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Умови договору були опубліковані на відкритому сайті банку. Банк не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору.

Банк не мав права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Умови публічного договору, які суперечать правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Таким чином, Договір банківського вкладу «Новорічний старт» є публічним типовим договором і укладається шляхом приєднання до запропонованих банком умов.

Відповідно до положень ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При системному аналізі положень ст. 634 ЦК України можливо зробити висновок, що ОСОБА_1 як споживач банківських послуг не могла укласти договір в інтересах відмінних від інтересів сформованої публічної пропозиції банку.

Процедура приєднання до публічної пропозиції розписана в «Положенні про порядок здійснення установами ВАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» вкладних (депозитних ) операцій з фізичними особами» (надалі Положення).

Пунктом 2.9 даного Положення передбачено, що для оформлення договору банківського вкладу фізична особа подає заяву з обов`язковим визначенням основних параметрів вкладу, тобто заяву-приєднання до публічної пропозиції.

ОСОБА_1 приєдналася до публічної пропозиції банку шляхом подання Заяви, в якій зазначені всі істотні умови, на яких Вкладник ОСОБА_1 згодна приєднатися до публічної пропозиції Банку, а саме: вид Договору «Новорічний старт» термін розміщення, % ставка, шлях яким будуть розміщені кошти (готівка через касу або перерахування з іншого власного вкладного рахунку). Таким чином, ОСОБА_1 приєдналася до публічних «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку (позивач), що розміщені в мережі Інтернет на сайті Банку та умов публічного Договору «Новорічний старт», які разом із заявою складають договір.

Умови договору банківського вкладу «Новорічний старт» вкладу № 245D-643041 є публічною офертою Банку, що містять умови та правила надання послуг Банком всім його Клієнтам без виключення на однакових умовах (без привілей).

Щодо визнання договору нікчемним з посиланням на положення ч. 3 ст. 238 ЦК України, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 р. у справі № 759/2328/16-ц зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

В обґрунтування позовних вимог про нікчемність правочину, позивач посилається на ч. 3 ст. 238 ЦК України, відповідно до норм якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Стаття 238 ЦК України не передбачає вказівки на нікчемність правочину в разі вчинення його представником від імені особи, яку він представляє у власних інтересах.

Таким чином правочин є оспорюваним.

Оспорюванність правочину можлива однією із сторін, в разі коли ця сторона вважає, що її права було порушено таким правочином.

Позивачем не доведено порушення прав КБ «Хрещатик» під час укладення цього договору.

Правило, передбачене ч. 3 ст. 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси юридичної особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.

Підставою недійсності таких договорів може бути укладення договору всупереч інтересам юридичної особи-сторони цього договору.

Порушення прав чи інтересів юридичної особи (ПАТ «КБ «Хрещатик») від укладення договору № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» судом не встановлено.

Крім того, ОСОБА_1 діяла на підставі довіреності, посвідченої 30.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., зареєстрованої в реєстрі за № 140.

Відповідно до умов даної довіреності, Банк уповноважує керуючу Києво-Святошинським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_1 укладати та підписувати від імені Банку договори та будь-які інші документи стосовно наступних операцій, зокрема приймання вкладів (депозитів) від юридичних та фізичних осіб в частині приймання вкладів (депозитів) від юридичних та фізичних осіб від імені банку та на умовах, визначених банком (крім залучення коштів на міжбанківському ринку України).

Таким чином, Довіреністю від 30.04.2014 р. за реєстром № 140 права ОСОБА_1 на підписання депозитних договорів від імені Банку були обмежені.

Тому, депозитний договір, підписаний представником за довіреністю з обмеженими повноваженнями, на умовах, визначених Банком, вважається схваленим юридичною особою в момент його укладання, виключає можливість представнику діяти в «своїх інтересах», відповідно є укладеним належним чином в письмовій формі згідно ст. 207 ЦК України.

Укладаючи Договір банківського вкладу № 245D-643041 від 02.12.2015 р. ОСОБА_1 діяла в межах повноважень зазначених в Дорученні.

Суд приймає до уваги, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 р. № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 05.04.2016 р. прийнято рішення № 463 про запровадження з 05.04.2016 р. тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик». Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» призначено працівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Костенка Ігоря Івановича. Тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Хрещатик» було запроваджено строком на один місяць - з 05.04.2016 р. по 04.05.2016 р.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 квітня 2016 р. № 560, відповідно до якого подовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України № 46-рш від 02 червня 2016 р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 913 від 03 червня 2016 р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 р. до 05 червня 2018 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52 (1), 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу на два роки з 06 червня 2016 р. до 05 червня 2018 р. включно.

Відповідно до чинного законодавства, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі Закон № 4452-VI).

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України (далі - НБУ), визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 38 цього Закону Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Суд зазначає про відсутність Рішення комісії (оформлене протоколом), яке затверджене уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію про визнання даного договору нікчемним. Вкладнику банку не направлялося повідомлення про нікчемність договору банківського вкладу та Додатків до нього. Саме Фонд наділений повноваженнями перевіряти правочини, вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку та у випадках, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визнавати їх нікчемними.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 р. по справі №826/3149/17, ознак нікчемності Договору банківського вкладу «Новорічний старт» та Додаткового Договору до нього - не було виявлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р., за результатами розгляду адміністративної справи № 826/3149/17 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2018 р. залишено без змін.

Відповідно до положень п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із аналізу змісту частини першої статті 241 ЦК України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено.

ПАТ «КБ «Хрещатик» упродовж тривалого часу вчиняв дії, спрямовані на виконання оспорюваного договору (підписував додаткові угоди, нараховував та сплачував відсотки за умовами договору).

За наявності таких фактів, судам необхідно керуватися положеннями статті 241 ЦК України і, зокрема, нормою, наведеною у другому реченні частини першої цієї статті.

Статтею 241 ЦК України визначено вчинення правочинів з перевищенням повноважень.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Станом на день розгляду справи, вкладником за договором є ОСОБА_2 на підставі Додаткового договору №1 від 01.04.2016 р.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

06.09.2016 р. відбулося списання власних коштів ОСОБА_2 в загальній сумі 200000,00 грн. з його іменного власного рахунку № НОМЕР_2 , на рахунок обліку кредиторських вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 4580.

Списання відбулося відповідно до Рішення ФГВФО (наказ №10609 від 06.09.2016 р.).

Факт списання є беззаперечним доказом того, що Фонд визнав договір банківського вкладу дійсним, а ОСОБА_2 вкладником Банку та сформував до Банку свої кредиторські вимоги з врахуванням суми необхідних виплат гарантованого відшкодування ОСОБА_2 .

Так, норми ч. 3 статті 238 ЦК України передбачають, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" слід розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам представлюваного, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Позивачем не надано жодного доказу завдання ОСОБА_1 Банку збитків (шкоди) укладанням даного депозитного договору.

За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, ПАТ КБ «Хрещатик» вчинено дії, направлені на прийняття договорів до виконання, що свідчить про їх схвалення в розумінні ст. 241 ЦК України та унеможливлює визнання таких правочинів нікчемними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» на виконання своїх зобов`язань, передбачених п.п. 2.1.1, 2.1.2 Договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р. добровільно вчинив дії по заміні вкладника за Договором, переказу та зарахуванню коштів на особовий рахунок нового вкладника ОСОБА_2 № НОМЕР_2 , якими підтвердив дійсність депозитного Договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р. та додаткового договору №1 від 01.04.2016 р.

Відповідно до постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 21 серпня 2018 р., визнано керуючого Києво-Святошинським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_1 та асоційовану із нею фізичну особу - ОСОБА_6 не пов`язаними з Публічним акціонерним товариством «КБ «Хрещатик» особами в розумінні ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та виключено їх прізвища (персональні дані) з будь-яких складених Публічним акціонерним товариством «КБ «Хрещатик» переліків та наказів про пов`язаних з банком осіб, починаючи з 01 квітня 2015 року.

Враховуючи, що депозитний договір № 245D-643041 від 02.12.2015 р. є публічним типовим для даного банківського продукту, містить умови визначені та затверджені виключно Банком, укладається виключно шляхом приєднання споживача до визначених банком умов, то підпис ОСОБА_1 є правомочним, з огляду на схвалення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» такого договору в момент його складання.

Сума 15912,16 грн., заявлена позивачем до стягнення з відповідача - це сума нарахованих процентів на виконання зобов`язань Банку по Договору № 245D-643041 банківського вкладу «Новорічний старт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 02.12.2015 р. за період з 03.12.2015 р. по 31.03.2016 р. включно, та відповідно сплачених Банком за мінусом податків в сумі 12732,22 грн. на картковий рахунок вкладника ОСОБА_1 № 4. Це є плата Банку за користування власними коштами ОСОБА_1 (вкладом), що були розміщені нею на депозитному рахунку Банку. Договір банківського вкладу відповідно до діючого законодавства завжди є відплатним. За надання банку права розпоряджатися внесеним вкладом, Банк зобов`язується виплатити вкладникові винагороду у вигляді процентів або доходу в іншій формі, що було зроблено Банком на виконання своїх зобов`язань за договором № 245D-643041 від 02.12.2015 р. Тому стягнення з відповідача нарахованої суми відсотків в розмірі 15912,16 грн. по депозитному договору, яка була сплачена Банком за мінусом податків в сумі 12732,22 грн. на картковий рахунок відповідача №4 за період з 03.12.2015 р. по 31.03.2016 р. на виконання зобов`язань Бангку по договору № 245D-643041 від 02.12.2015 р., є безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд вважає, що заявлені вимоги позивача недоведені.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 6, 11, 15, 16, 203, 207, 215, 238, 241, 633, 634, 640, 1059, 1060 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-82, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Кушнір С.І.