КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Величко Т.О.
Номер провадження № 22-ц/824/5173/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Сахацького Сергія Олександровича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного знищення майна та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, який мотивовано тим, що в ніч з 28 на 29 травня 2017 року працівниками комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проводились незаконні дії по фізичному знищенню та руйнуванню приватних гаражів, які знаходяться в обслуговуючому кооперативі « Кооперативна -3», за адресою: АДРЕСА_1 , а також невідомі особи вивозили на автомобілях демонтовані гаражні ворота та інші конструкції.

В позові зазначено, що ОСОБА_1 є власницею гаражного боксу НОМЕР_1 і в результаті незаконних дій по фізичному знищенню та руйнуванню приватних гаражів, які знаходяться в обслуговуючому кооперативі « Кооперативна -3», за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками КП «Київблагоустрій» їй було завдано матеріальних збитків у розмірі 214 550,00 грн.

Окрім того, вказано, що ОСОБА_1 , як законного власника гаражного боксу НОМЕР_1, взагалі ніхто не попереджав про демонтаж, не проводились комісійні обстеження за її участі, не складались ніякі акти порушень, не вручались ніякі приписи про усунення порушень, її не викликали до суду, а тому вона не знала і не могла знати про необхідність подачі відповідних документів, які б підтвердили її право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 з метою недопущення знищення її приватної власності.

Позивач зазначив, що їй стало відомо, що відповідно до листа Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА від 23 листопада 2016 року № 064-11370, який було адресовано саме КП «Київблагоустрій» було доручено вжити заходів щодо демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, а саме гаражів за адресою АДРЕСА_1 тобто не за тією адресою, де проводилось знищення приватного майна.

Крім того, позивач зазначила, що крім матеріальних збитків, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті незаконного знищення приватного майна, як безпосередньо під час вчинення правопорушення, так і після нього.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 214 550 грн, та 8 120 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди, а також кошти, які були сплачені у зв`язку із проведенням оцінки майна у розмірі 450 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) матеріальну шкоду у розмірі 214 550 грн, моральну шкоду у розмірі 8 120 грн, а також відшкодування за проведення оцінки майна в розмірі 450 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник КП «Київблагоустрій» - Сахацький С.О. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що саме Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища приймає рішення про демонтаж об`єктів та вживає відповідні заходи по демонтажу й саме тому апелянт вважає, що КП «Київблагоустрій» не повинно нести відповідальність оскільки не приймало вказаного рішення.

Також в апеляційній скарзі наголошується, що судом першої інстанції неправомірно було встановлено участь відповідача у проведенні демонтажних робіт, внаслідок яких було пошкоджено майно позивача, оскільки відповідно до Актів демонтажу споруди, виконавцем робіт було ТОВ «Вістекс-Компані», а не відповідач.

Враховуючи зазначене, представник КП «Київблагоустрій» - Сахацький С.О. просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

11 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідно до якого вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

При апеляційному розгляді справи представник КП «Київблагоустрій» Кір`яков А.С. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити у повному обсягу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 . заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач у справі - КП «Київблагоустрій» був безпосереднім виконавцем припису який видав Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища, і саме на нього покладався обов`язок перевірити місце розташування об`єктів, які підлягали знесенню, однак ним не було перевірено правильність виконання робіт ТОВ «Вітекс-Компані», а навпаки за їх дорученням та відповідно до укладеного з останнім договором, та в присутності їх представника було знесено гаражний бокс позивачки, який не є об`єктом самочинного будівництва. Вказаними неправомірними діями позивачці було заподіяно як матеріальної, так і моральної шкоди, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив її позов.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, при розгляді вказаної справи, встановив, що відповідно до витягу із Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14), технічного паспорту на гараж від 17 листопада 2016 року (а.с.18-24) гараж НОМЕР_1 за АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до доручення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища від 23 листопада 2016 року №064-11370 було надано доручення КП «Київблагоустрій» на вжиття заходів щодо демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, а саме гаражів, за адресою АДРЕСА_1 , на території Автокооперативу «Кооперативна-3» (а.с.32, 81 ).

10 травня 2017 року між КП «Київблагоустрій» (замовник) та ТОВ «Вістекс-компані» (виконавець) укладено договір №68 згідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг з демонтажу самовільно розміщених та території міста Києва об`єктів (будівель, споруд, елементів благоустрою, залишків будівельних матеріалів, безхазяйного майна тощо) та доставкою таких об`єктів (або їх конструктивних елементів) на майданчик тимчасового зберігання, а КП «Київблагоустрій», в свою чергу, зобов`язувався оплатити надані послуги (а.с.83-88).

Суд також встановив, що в ніч з 28 та 29 травня 2017 року працівниками ТОВ «Вістекс-компані» за участю представника КП «Київблагоустрій» та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища , було зламано огорожу Автокооперативу «Кооперативна 3» по вулиці Академіка Корольова, 5 в м. Києві та здійснено демонтаж гаражних боксів, в тому числі і гаражу позивачки ОСОБА_1

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року (а.с.100-103), яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2018 року (а.с.105-109), було визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо видачі доручення №064-11370 від 23 листопада 2016 року та скасовано вказане доручення №064-11370 від 23 листопада 2016 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про спростування тверджень позивача щодо неправомірності дій відповідача, а також не надав належних та допустимих доказів та не повідомив про підстави звільнення від доказування, про спростування розміру завданих збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Конституцією України передбачено захист права власності.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до положень ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Змістом права власності є правомочності щодо права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання "справедливого балансу" між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності гараж НОМЕР_1 за адресою проспектАкадеміка Корольова, 5 (а.с.14). Даний факт підтверджується наданими позивачкою доказами: довідкою обслуговуючого кооперативу «Кооперативна -3»; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; технічним паспортом на гараж виготовленого 17 листопада 2016 року (а.с. 13, 14, 18-24). Вказане право власності позивачки на вказаний гараж зареєстровано у порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому не є об`єктом самочинного будівництва. Відповідачем вказаний факт не оспорюється та не спростований належними допустимими доказами.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень п.13.1.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року, порядок розміщення малих архітектурних, форм та тимчасових споруд визначений Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року, Положенням про розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд у м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 27 листопада 2008 року, Правилами забудови м. Києва, затвердженими рішенням Київської міської ради від 27 січня 2005 року, правилами (положеннями), встановленими Київською міською радою.

Також п. 20.2.11. вказаних правил передбачено, що у разі виявлення силами Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) самовільно встановлених елементів благоустрою, його власнику вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу у триденний термін.

Таким чином, вказаними нормативними актами врегульовано порядок дій органів місцевого самоврядування та відповідних комунальних підприємств відносно проведення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, з попереднім внесенням його власнику припису з вимогою усунення порушень.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме припису №1617525 від 03 листопада 2016 року, який складено провідним інспектором Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовищавказано, що було здійснено перевірку стану благоустрою та виявлено порушення п. 20.1.1 Правил благоустрою міста Києва, за адресою проспект Академіка Корольова, 5, м. Київ, яке вчинено головою правління АК «Кооперативна -3» ОСОБА_3 . На вказаному приписі міститься відмітка «від підпису відмовився» (а.с.82).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивачці у справі ОСОБА_1 направлявся припис щодо усунення порушень Правил благоустрію у зв`язку з будівництвом гаражу, що свідчить про те, що позивач не знала і не могла знати про наявні претензії Департаменту до АК «Кооперативна-3», та відповідно і не мала можливості надати Департаменту та відповідачу правовстановлюючі документи, які підтверджують її право власності на гараж НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Кооператив-3», що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В силу п. 13.3.2. Правил благоустрою м. Києва, у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом З цього підпункту.

Частиною 3, 4 статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про доведеність позивачем своїх вимог щодо завданої матеріальної та моральної шкоди і дана шкода була спричинена неправомірними діями саме відповідача у справі.

Перевіряючи доводи апелянта щодо того, що вказана шкода спричинена не діями його працівників, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1172 ЦКУ юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2016 року Першим заступником Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) був виданий припис № 064-11370 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, а саме гаражів в Святошинському районі м. Києва за адресою Академіка Корольова, 5-А на території автокооперативу «Кооперативна -3».

Вказаний припис у відповідності до п.6 «Положення про Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу КМР (КМДА)», затвердженого розпорядженням Київської міської ради №94 від 27 січня 2011 року був переданий для виконання відповідачу у вказаній справі - КП «Київблагоустрій» (а.с. 32) .

Також із матеріалів справи вбачається, що працівниками ТОВ «Вістекс-компані» на підставі укладеного 10 травня 2017 року між КП «Київблагоустрій» та ТОВ «Вістекс-компані» укладено договору №68, заявки на демонтаж виданого відповідачем у вказаній справі КП «Київблагоустрій» від 26 травня 2017 року за участю та присутністю головного спеціаліста відділу контролю за благоустрієм КМДА ОСОБА_6., представника відповідача у справі старшого інспектора КП «Київблагоустрій» ОСОБА_4 було демонтовано гаражі в АК «Кооперативна -3» в тому числі і гараж позивачки ОСОБА_1 Вказаний факт підтверджується Актом №03-248-1/ВК від 29 травня 2017 року (а.с.66-67).

Із матеріалів справи вбачається, що вказані дії щодо знесення гаражу позивачки вчинялися хоч і працівниками ТОВ «Вістекс-компані», але на виконання відповідного договору, саме за дорученням відповідача у справі, за присутності його представника. Будь-яких претензій до ТОВ «Вістес-компані», в тому числі і щодо демонтажу не того об`єкту, чи не за тією адресою, чи щодо не тих осіб, відповідач у справі КП «Київблагоустрій» виконавцю- ТОВ «Вістекс-компані» не пред`являв, а тому колегія суддів вважає доводи апелянта проте, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача безпідставними.

Необґрунтованими на думку колегії суддів є доводи апелянта і про недоведення позивачем розміру спричиненої матеріальної та моральної шкоди.

Так, згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, позивачем на підтвердження спричиненої матеріальної шкоди надано до суду Звіт про проведення незалежної оцінки вартості гаражного боксу №55/н, проведеного ТОВ «Прайм Гранд» відповідно до якого ринкова вартість вказаного боксу станом на 17 травня 2017 року становить 214550 грн. (а.с.49,50).

Відповідачем належних та допустимих доказів на спростування зазначеного Звіту до суду подано не було, а тому суд правомірно у відповідності до положень визначених ст. 12, 77, та ст. 81 ч.1 ЦПК України визначив розмір матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оскільки діями відповідача було знищено об`єкт права власності, що належить позивачці, з приводу чого остання зазнала моральних страждань, суд обґрунтовано стягнув із відповідача на користь позивачки кошти на відшкодування моральної шкоди і суму відшкодування визначив співмірну обсягу спричинених страждань.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), подану представником СахацькимСергієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 травня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв