Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/1028/19
провадження: 2/614/205/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

11.11.2019 Борівський районний суд Харківської області у складі судді Гуляєвої Г.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Борова справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

про позбавлення батьківських прав

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , 3 особа: Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 22.12.2006.

З 2006 р. по 2010 р. позивач проживала з відповідачем у офіційному шлюбі. З моменту припинення проживання однією сімєю відповідач перестав цікавится життям та здоров?ям дитини. Не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавє доступу до культурних та інших духовних цінностей. Більше того, дитина зовсім не пам`ятає свого батька.

Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та дитини, зі сторони позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийняття участі батька у вихованні, вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки.

Відповідач свої батьківські обов`язки не виконує з 2010 р. та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, про що свідчить довідка головного лікаря КНП «МДП №1» №01-10/787 від 15.05.2019, довідка директора КЗ «ХСШ №11» та довідка директора «ДП Житлово-комунальна контора» ВАТ «Житлобуд-1» №278 від 04.04.2019.

Крім того, відповідач з 2012 р. був заарештований та знаходився в місцях позбавлення волі за тяжкий злочин та відбував покарання.

Шлюб між сторонами був розірваний.

28.11.2015 позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 , який має намір удочерити її дитину.

Відповідач ОСОБА_3 надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно їхньої дочки, яка була завірена приватним нотаріусом Нескородовою О.А.

Нехтування батьківськими обов`язками зі сторони відповідача, на думку позивача, принижує гідність, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної так і з правової точки зору.

02.10.2019 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; зобов`язано Службу у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надати до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач по справі позов визнав, про що надав відповідну заяву, просив справу слухати без його участі.

Представник Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі, про що надав відповідну заяву, при винесенні рішення просив врахувати інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

В суді встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.13).

Крім того, в суді встановлено, що згідно копії заяви від 13 листопада 2018 р., ОСОБА_3 добровільно відмовляється від батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки ОСОБА_2 і висловлює згоду на позбавлення його батьківських прав відносно вказаної дитини (а.с.9), згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради, ОСОБА_2 перебуває під наглядом фахівців вказаної поліклініки; станом здоров`я дитини та забезпеченням їй належного догляду опікується мати ОСОБА_1 ; батько ОСОБА_3 з питань, які стосуються здоров`я дитини, до поліклініки не звертався (а.с.10), згідно довідки та її копії ДП «Житлово-комунальна контора», ОСОБА_1 дійсно зареєстрована і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з нею за вказаною адресою мешкають: ОСОБА_4 - основ., ОСОБА_2 - донька дружини (а.с.11,15), згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 28 листопада 2015 р. (а.с.12), згідно копії довідки КЗ «Харківська спеціалізована школа І-ІІІ ст. №11 з поглибленим вивченням окремих предметів Харківської міської ради Харківської обл.», ОСОБА_2 навчається у вказаному закладі з 1 вересня 2013 р.; зі слів матері дитина постійно проживає з ОСОБА_1 ; на батьківських зборах з вересня 2013 р. була присутні мати, вона цікавилася навчальною діяльністю доньки, реагувала на звернення класного керівника; батько учениці, ОСОБА_3 , з вересня 2013 р. не відвідував школу, не був присутнім на батьківських зборах (а.с.16).

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд погоджується з висновком Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні своєї иалолітньої доньки ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідач - батько дитини ОСОБА_2 без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в її житті та утриманні.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з незалежних від неї причин.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Також згідно Конвенції про права дитини суд бере до уваги, що, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження".

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд ухвалює судове рішення щодо малолітніх, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, в суді знайшов своє підтвердження належними та достатніми доказами той факт, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється та свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини. На підставі чого суд вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав.

У відповідності до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Суд вважає за необхідне роз?яснити ОСОБА_3 що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,12,81,200,206,211,247,263-265 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.19,150,151,164,165,183,192 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.