Справа № 464/9914/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/1011/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді- Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 грудня 2017 року у справі № 464/9914/14-ц у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

30.09.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, зменшивши такі, в порядку ст. 31 ЦПК України та просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та відповідача ОСОБА_3 , визнати за нею право власності на 22/100 ідеальних частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 78/100 ідеальних частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на меблі та предмети домашнього вжитку, набуті у шлюбі.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 14 грудня 2014 року позов задоволено.

Вирішено визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 22/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 78/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на диван, ліжко з матрацом, шафу-купе, столик під телевізор, тумбочку з дзеркалом для ванни, кухонну стінку, стіл кухонний, кухонну шафу-пенал, шафу балконну, телевізор «Philips», комп`ютер (ноутбук) «Acer», порохотяг Gorenje», холодильник «Elektrolux», морозильну камеру «Gorenje», газову плиту « Ariston «.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким,що не відповідає дійсним обставинам справи.

Зазначає, що спірна квартира була придбана за договором про пайову участь у будівництві від 17.09.2004 року ще до знайомства з позивачкою за кошти його батьків, які з 2000 року по сьогоднішній день працюють та проживають за кордоном. Ще до реєстрації шлюбу з позивачем у період з 2005 року по2006 рік його батьками були проведені у спірній квартирі ремонтні та будівельні роботи. Вважає посилання суду на позовну вимогу позивача ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін по справі є помилковим. Судом першої інстанції не з`ясовано, коли саме були проведені ремонтні та будівельні роботи у спірній квартирі та походження коштів на ремонт квартири. Вважає Висновок № 3041/4408 від 28.10.2016 року інженерно-технічної експертизи неналежним доказом. Не погоджується із рішенням суду в частині, що меблі та речі домашнього вжитку є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки більшість із них придбані його батьками до шлюбу, а решта за його особисті кошти. Судом не враховано, що позивач під час розірвання шлюбу забрала всі цінні речі придбані під час шлюбу, а саме: золоті вироби, які особисто належали йому та кошти в сумі 4 500 доларів США та 12 000 гривень. Не погоджується із рішенням суду в частині, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY « д.н.з. НОМЕР_1 2005 року випуску, який був зареєстрований на його ім`я є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки спірний автомобіль був придбаний за кошти, які були частково отримані від продажу попереднього автомобіля, який був придбаний ще до шлюбу, а частково були отримані від його батьків. Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14.12.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України Відзив на апеляційну скаргу не поступив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.08.2006 року по 03.10.2013 року.

17.09.2004 року між КВПФ «Будекстра» та ОСОБА_6 було укладено Договір № 73/12/432 про пайову участь у будівництві, який остання оплатила згідно платіжного доручення № 12315586 від 01.10.2004 року. (а.с.86-87 т.1).

31.05.2005 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено угоду про відступлення права вимоги за договором № 73/12/432 про пайову участь у будівництві від 17.09.2004 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 набув усіх прав пайовика за цим договором. (а.с.88 т.1).

Спірна квартира передана відповідачу забудовником КВПФ «Будекстра» за актом приймання-передачі від 20 грудня 2006 року в технічному стані, передбаченому договором № 73/12/432 про пайову участь у будівництві від 17.09.2004 року, тобто в час перебування у зареєстрованому шлюбі. (а.с.55 т.1).

Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане ОСОБА_3 14 серпня 2008 року на підставі Наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР від 14.08.2008 року № 1577-Ж-С. (а.с.8).

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 11.11.2010 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3 (а.с.7).

Відповідно до Висновку № 3041/4408 від 28.10.2016 року судової інженерно-технічної експертизи квартира АДРЕСА_1 в технічному стані, передбаченому п.1.2 договору №73/ 12/432 про пайову участь у будівництві від 17.09.2004 року не могла використовуватися за цільовим призначенням квартири без проведення в ній будівельних та ремонтних робіт по внутрішньому оздобленню, завершенню робіт по влаштуванню енергозабезпечення, водопостачання та водовідведення. (а.с.238-241 т.1).

Відповідно до Висновку №3041/4408 від 28.10.2016 року судової інженерно - технічної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 в технічному стані, передбаченому п.1.2 договору № 73/12/432 про пайову участь у будівництві від 17.09.2004 року (нульовий цикл) станом на момент проведення експертизи могла становити 630 919 грн.35 коп., в той же час ринкова вартість такої квартири в середньому житловому стані на той же період часу може становити 759 383 грн. 67 коп.

Враховуючи Висновки наведених вище експертиз, суд першої інстанції, провівши відповідні розрахунки, прийшов до висновку, що за час перебування сторін у шлюбі вартість квартири збільшилася на 16,91%, що є істотним збільшенням вартості та стала придатною для проживання. Збільшення вартості спірної квартири та придбання меблів, побутової техніки, придбання нового автомобіля із докладенням грошових коштів відбулося за спільні заощадження сторін по справі, із подарованих весільних коштів, заощаджень особистих та за рахунок коштів отриманих від праці, оскільки згідно пояснень позивача, відповідача сторони мали постійну високооплачувану роботу.

Відповідно до ст. 62 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК), якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних грошових чи трудових затрат, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності.

За змістом ст. 372 ч.2 Цивільного кодексу України (далі ЦК) у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або договором.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , судом враховано розмір фактичного внеску кожної із сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю у придбання (набуття) майна та враховано вклад спільних зусиль та коштів у придбання майна для використання його за цільовим призначенням, враховано висновки Верховного Суду наведені у постанові від 19 грудня 2018 року у справі № 206/7058/13-ц.

Судом враховано, що оскільки оплата за договором № 73/12/432 про пайову участь у будівництві від 17.09.2004 року проведена відповідачем до реєстрації шлюбу, відтак частка позивача при поділі квартири АДРЕСА_1 в грошовому виразі із врахуванням Висновків експертиз становить 64 232 грн. 16 коп.

Матеріалами справи та судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, сторони 19.05.2010 року придбали автомобіль Wolksvagen Caddy , 2005 року випуску, який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 Відповідно до Висновку № 3213 від 25.09.2017 року судової автотоварознавчої експертизи середня ринкова вартість спірного автомобіля на час проведення експертизи становить 139 116 грн. Судом враховано, що оскільки автомобіль придбаний у шлюбі, відчужений 30.11.2013 року відповідно до довідки-рахунку ВІА 101219 , тому частки сторін є рівними по 69 558 грн.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 пояснив, що ще до одруження у нього був автомобіль Фольксваген Пасат, який він купив у 2002 році та продав , будучи у шлюбі, а натомість купив автомобіль Ауді-А4 1995р.в за 7 тисяч доларів США, який продав у 2010 році за 6 тисяч доларів США та купив Wolksvagen Caddy , 2005 року випуску за 8 тисяч доларів США, яке продав у 2013 році за 6 тисяч доларів США.

Із пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що при придбанні кожного наступного автомобіля були докладені кошти, зароблені сторонами по справі у шлюбі, оскільки автомобіль, який був у користуванні та відчужувався, відповідно, втрачав у вартості, а тому суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що придбаний у 2010 році автомобіль Wolksvagen Caddy , 2005 року випуску, який відчужений відповідачем ОСОБА_3 30.11.2013 року є спільною сумісною власністю подружжя та частки є рівними.

Щодо спірного майна, яке знаходиться у квартирі: меблі, побутова техніка та інші речі вжитку, які сторони придбали для свого власного користування та які знаходяться у квартирі АДРЕСА_1 , де надалі проживає відповідач ОСОБА_3 , суд підставно залишив у користуванні відповідача, збільшивши за його рахунок розмір частки позивача у спірній квартирі. Крім того, при визначенні розміру частки позивача у спірній квартирі, суд врахував, що такий розмір повинен бути збільшений за рахунок половини вартості відчуженого відповідачем автомобіля.

Відтак, судом першої інстанції, на підставі проведених розрахунків визначено, що частка позивача ОСОБА_1 становить 22/100 частки у спірній квартирі, що в грошовому виразі складає 166 240, 16 грн. Частка відповідача ОСОБА_3 становить 78/100 частки спірної квартири із врахуванням рухомого майна вартістю 64 900 грн. - всього 658 043, 51 грн.

Відповідач ОСОБА_3 у апеляційній скарзі не посилався на незгоду рішення суду про проведений розподіл часток спільно нажитого майна, однак доводив, що квартира разом з ремонтними роботами та всіма речами, що є у квартирі була споряджена його батьками ще до одруження його з позивачем ОСОБА_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В заперечення зазначеного відповідачем не надано жодних доказів.

Відповідно до ст.367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77-80 ЦПК суд приймає до уваги докази, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Із матеріалів справи не вбачається будь-яких доказів на підтвердження фактів, що квартира була викінчена ремонтом та у ній були меблі, побутова техніка до одруження відповідача з позивачем, що всі роботи проводилися до шлюбу за рахунок батьків відповідача, які позовних вимог про визнання квартири чи іншого майна особистою власністю не пред`являли.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно із статтею 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк