ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8512/19 Справа № 199/1760/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання припиненим кредитного договору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назву змінено на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 07.1/92-8, за яким кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 300 475 грн. зі сплатою 15,5 процентів річних та комісій. Пунктом 1.2 Договору кредиту встановлено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 ). 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/93-8.

Відповідно до п. 7.3 договору кредиту цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Також позивач зазначила, що 18 листопада 2009 року банк направив на адресу позичальника та поручителя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу за про дострокове виконання боргових зобов`язань за Договором кредиту в повному обсязі, шляхом сплати залишку заборгованості за кредитом - 273 979 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 14 720 грн., нарахованих відсотків - 4 811,65 грн., прострочених відсотків по кредиту - 43 625,66 грн., пені по кредиту - 4 608,45 грн. Таким чином, на переконання позивачки, банк скористався своїм правом і зажадав дострокового погашення кредитних ресурсів та змінив умови виконання кредитного договору, встановивши новий строк повного погашення заборгованості.

Після направлення письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію та втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки їх нарахування за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати припиненим з 21 січня 2010 року кредитний договір від 03 квітня 2008 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року відмовлено в задоволенні ОСОБА_1 ..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, так як позивачка не надала докази, на підставі яких суд мав би змогу встановити факт припинення зобов`язання з підстав, визначених законом або договором. При цьому, суд не взяв до уваги, надане позивачкою рішення третейського суду від 30 серпня 2011 року, оскільки не було надано доказів видачі виконавчого листа на примусове його виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у своїй позовній заяві вона просила визнати припиненим договір кредиту від 03 квітня 2008 року, тобто визнати таким, що припинився загальний строк дії кредитного договору, тоді як питання про припинення зобов`язання за договором взагалі не порушуються і під сумнів не ставиться. При цьому, апелянт зазначає, що підставою для визнання договору кредиту припиненим є направлення Банком на адресу позичальника вимоги, а не відсутність зобов`язань за цим договором. Апелянт вказує, що у зв`язку із направленням вимоги, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання з 02 квітня 2025 року на 20 січня 2010 року, а тому саме з цієї дати договір припинив свою дію.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 07.1/92-8, за яким кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 300 475,00 грн. зі сплатою 15,5 процентів річних та комісій.

Пунктом 1.2 Договору кредиту встановлено, що кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 .

18 листопада 2009 року Банк направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання та про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань по договору кредиту: заборгованість за договором кредиту 273979,00 грн., прострочена заборгованість по кредиту 14 720,00 грн., нараховані відсотки 4 811,65 грн., прострочені відсотки по кредиту 43 625,66 грн., пеня по кредиту 4608,45 грн..

Встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 30 серпня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто з відповідачів, як солідарних боржників, 402 783,28 грн. заборгованості, яка утворилася станом на 01 листопада 2010 року.

Позивачка вважає, що пред`явивши вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання з 02 квітня 2025 року на 20 січня 2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Укладаючи договір 03 квітня 2008 року сторони за ним погодили серед іншого обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту та комісії в розміру та в порядку, передбачених цим договором, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями.

Встановивши, що позивачка не надала жодного доказу на підтвердження факту припинення зобов`язання з підстав, визначених законом або договором, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

При цьому, судом вірно не взято до уваги надану позивачкою копії рішення третейського суду, так як вказане рішення не свідчить про повне погашення кредитної заборгованості. Більш того, позивачкою не було надано доказів видачі виконавчого листа на примусове виконання вказаного рішення третейського суду.

Доводи апелянта в скарзі про те, що у своїй позовній заяві вона просила визнати припиненим договір кредиту від 03 квітня 2008 року, тобто визнати таким, що припинився загальний строк дії кредитного договору, тоді як питання про припинення зобов`язання за договором взагалі не порушуються і під сумнів не ставиться та те, що підставою для визнання договору кредиту припиненим є направлення Банком на адресу позичальника вимоги, а не відсутність зобов`язань за цим договором, у зв`язку із направленням вимоги, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання з 02 квітня 2025 року на 20 січня 2010 року, а тому саме з цієї дати договір припинив свою дію, - колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки направлення Банком повідомлення про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки не є правовою підставою для визнання кредитного договору припиненим.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко