ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/2737/18
Провадження № 22-ц/4820/209/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника третьої особи Федосєєвої Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області на рішення Ізяславського районного суду від 14 листопада 2018 року (суддя Трасковський С.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про стягнення майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_2 , звертаючись до Полонського районного суду з вказаним позовом, зазначав, що відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України з 10 лютого 2017 року по 1 березня 2018 року з його грошового утримання із розміру, що перевищував десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, здійснювалось стягнення податку з доходу фізичних осіб у розмірі 29 339,74 грн. та військовий збір у розмірі 2 444,97 грн.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року положень абзацу 1 підпункту 164.2.19. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України.

При зверненні до Державної казначейської служби України з вимогою повернути незаконно стягнуті суми з грошового утримання, позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що безспірне повернення грошового утримання можливе тільки на підставі документів, передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ.

У березні 2018 року ГУ ПФУ в Хмельницькій області повернуло позивачу 1675,80 грн. податку та 139,65 грн. військового збору, що були стягнуті з його грошового утримання за березень 2018 року.

У зв`язку з цим, позивач, з урахуванням вимог ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 29 969,26 грн. майнової шкоди у вигляді недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Справа передавалась іншим судам у зв`язку з відводами суддів.

Рішенням Ізяславського районного суду від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 до держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 24 859, 43 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

В інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, УДКС України у Полонському районі Хмельницької області в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що вказане рішення ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Посилається на те, що відповідно до вимог Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Податковим агентом у відносинах щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, відповідно до ст. 18 Податкового кодексу України, є Пенсійний фонд України. Таким чином, лише Пенсійний фонд України наділений повноваженнями визначення помилковості чи надмірної сплати зазначених у позовній заяві податку та збору.

Щодо відшкодування з Державного бюджету України шкоди, апелянт зазначає, що Державна казначейська служба України та її територіальні органи лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов`язаннями Держави або державних органів. Жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави Україна в цілому. Управління Казначейства не перебувало з позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдало і не могло завдати позивачу шкоди чи будь-яких інших втрат.

Крім того, у скарзі зазначено, що майнова шкода позивачем належним чином не обґрунтована та документально не підтверджена.

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Ізяславського районного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що ґрунтується на допустимих, належних, достовірних та достатніх доказах, а апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну. На думку позивача доводи апеляції суперечать фактичним обставинам та закону, позовних вимог не спростовують.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 29 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження, ухвалою суду від 19 лютого 2019 року провадження у даній справі зупинено до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №686/6775/18.

5 вересня 2019 року винесена постанова Верховним судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №686/6775/18 за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Апеляційне провадження у даній справі поновлено у зв`язку із усуненням обставин, що викликали його зупинення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, провадження у даній справі закрити з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що предметом судового розгляду у даній справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому шкоди у сумі 29 969,26 грн., завданої позивачу внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб. Як на підставу позову, позивач посилався на положення ст. ст. 22, 1166, 1173, 1175 ЦК України.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України, є підставою для застосування до держави наслідків, передбачених с. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними, стосується також і випадків визнання неконституційними законів.

За висновками суду ОСОБА_2 недоотримав належні йому виплати в розмірі 24 859,43 грн. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена в порядку ст. 152 Конституції України, ст. ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак, з таким висновком не погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.

Згідно п. п. 1, 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

Відповідно до пункту 7 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №686/6775/18, (провадження №61-42631 сво 18), яка стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин слід зробити висновки, що судом першої інстанції помилково розглянуто дану справу в порядку цивільного судочинства, чим порушено норми процесуального права, відтак рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, внаслідок чого сплачений Держказначейством судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн 20 коп. (платіжне доручення №248 від 22 грудня 2018 року) має бути відшкодований відповідачеві з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду від 14 листопада 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про стягнення майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 про те, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області (місцезнаходження: 30500, Хмельницька обл., Полонський р-н, м. Полонне, вул. Лесі Українки, буд. 101, ) 1057,20 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 4 листопада 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк