Провадження № 22-ц/811/1798/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

Ковалишин Н.О. представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» (далі ЛМКП «Айсберг»), Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради та ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради та знаходиться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг», є пам`яткою культурної спадщини.

ОСОБА_3 є власником 743/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 18 листопада 2013 року, укладеного між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» (далі ТОВ «Інтер-Лев»), яке набуло право власності на вказані приміщення на підставі рішення господарського суду Львівської області від 21 травня 2013 року, що набрало законної сили.

ОСОБА_3 на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 самовільно, у порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, та Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 1 лютого 2002 року № 028, зі змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 9 вересня 2011 року № 833, без дозвільних документів влаштувала витяжну вентиляцію. Постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 9 жовтня 2014 року № 141 було встановлено вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 150 КУпАП. Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 413 її зобов`язано за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 , яке підлягало обов`язковому виконанню, проте відповідачем у добровільному порядку виконане не було, про що ЛМКП «Айсберг» складено відповідний акт.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 104 від 23 березня 2015 року у вказане вище розпорядження від 21 жовтня 2014 року № 413 внесено зміни щодо місця розташування самовільно влаштованої витяжної вентиляції, яке було визначено з урахуванням долученого мешканцем квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 експертного висновку визначення геометричних розмірів стінових конструкцій між житловими будинками АДРЕСА_4 5 та АДРЕСА_2 , розробленого 1 листопада 2012 року Інститутом проблем надійності машин і споруд на замовлення ОСОБА_1 , у якому зазначено, що витяжна вентиляція встановлена на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 .

У зв`язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просила суд зобов`язати ОСОБА_3 , співвласника нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію з приміщень на АДРЕСА_1 виведена по дворовому фасаду будинку АДРЕСА_2 .

У вересні 2016 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_3 , третя особа Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому знаходиться належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 а, перебуває у віданні Львівської міської ради та знаходиться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг», є пам`яткою архітектури, а ОСОБА_3 , ставши власником нежитлових приміщень, які знаходяться у підвальному та першому поверхах житлового будинку № АДРЕСА_1 , у квітні 2014 року самовільно переробила існуючу систему витяжної вентиляції та кондиціонерів на більш потужні, у зв`язку з чим з`явився сильний шум, а тому вона та інші мешканці будинку АДРЕСА_2 звертались зі скаргами до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та інші органи.

Зазначала, що спірні система витяжної вентиляції та кондиціонери підлягають демонтажу, оскільки влаштовані відповідачем самочинно, без отримання необхідних для їх встановлення та переобладнання дозвільних документів, з порушенням вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд на території м. Львова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 1 лютого 2002 року № 28 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 9 вересня 2011 року № 833, оскільки будинок АДРЕСА_2 має статус пам`ятки архітектури, та з порушенням вимог Державних будівельних норм щодо розміщення спірної системи витяжної вентиляції та кондиціонерів на фасаді будинку перед вікнами квартир та щодо перевищення допустимого рівня шуму. Також зазначала, що окрім відсутності правових підстав на встановлення спірної вентиляції та кондиціонерів, порушено право мешканців будинку АДРЕСА_2 на безпеку житла та життя.

Ураховуючи викладене ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_3 , власника нежитлових приміщень першого поверху та підвалу підприємства ресторанного господарства по АДРЕСА_1 , за власні кошти демонтувати зовнішній повітропровід витяжної вентиляції примусового спонукання, самовільно влаштований на стіні, що огороджує житлові кімнати квартир АДРЕСА_5 а, АДРЕСА_2 дворового фасаду сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 , та два самовільно влаштовані кондиціонери на стіні дворового фасаду сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 9 лютого 2017 року позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 за власні кошти демонтувати зовнішній повітропровід витяжної вентиляції примусового спонукання, самовільно влаштований на стіні, що огороджує житлові кімнати квартир АДРЕСА_4 № АДРЕСА_5 а, АДРЕСА_2 дворового фасаду житлового будинку АДРЕСА_2 та два самовільно влаштовані на стіні дворового фасаду житлового будинку АДРЕСА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будинки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 включено до списку пам`яток архітектури Української РСР та внесені до Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Позивачами доведено, що мав місце факт самовільного встановлення без відповідного дозволу виконавчого комітету міської ради вентиляції та двох кондиціонерів на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 для обслуговування нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 , яка як власник нерухомого майна, а відповідно й інженерного обладнання для його обслуговування, несе відповідальність за належну його експлуатацію та зобов`язана усунути допущені порушення шляхом демонтажу вказаного обладнання (т.2, а.с. 65-67).

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів відмовити.

Апелянт зазначає, що позивачі не є власниками будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і жоден з них не обґрунтував, в чому саме полягає порушення їхніх прав. Крім того, апелянт зазначає, що в порушення норм процесуального закону суд не дав належної правової оцінки доказам, які були подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не застосував норми ст.61 ЦПК України щодо звільнення від обов`язку доказування обставин у даній справі, які були встановлені судовими рішеннями в адміністративних справах між тими ж сторонами, які набрали законної сили і мають преюдиційне значення для вирішення даної справи. Зокрема, звертає увагу на те, що цими судовими рішеннями встановлено той факт, що спірна вентиляція вже була наявна станом на 20.03.2007 року, а спірні кондиціонери у 2010 році, і доказів про те, що вони були змінені та/або переобладнані, або перенесені в інше місце у квітні 2014 року, сторона позивачів не надала. Крім того, зазначає, що судовими рішеннями в адміністративних справах визнані протиправними та скасовані усі розпорядження Галицької районної адміністрації про демонтаж спірних вентиляції та кондиціонерів, в тому числі й на тій підставі, що вони не були влаштовані самочинно і що для їх встановлення чинне на той час законодавство не вимагало необхідності отримання дозволу районної адміністрації, проте, суд першої інстанції по іншому виклав висновки судів у цих справах в оскаржуваному рішенні та дійшов неправильних висновків по суті вирішення спору, застосувавши норми матеріального закону, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Апелянт також вважає необґрунтованими висновки суду щодо задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , оскільки вона не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що спірні вентиляція та кондиціонери створюють надмірний шум та небезпеку для її життя та житла. Зазначає, що суд не врахував правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 09.09.2014 року (Справа №3-66гс14), на підтвердження того висновку, що будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не набули правового статусу пам`ятки архітектури відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 травня 2017 року (яким рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 лютого 2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та позову ОСОБА_1 ) скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.3, а.с. 110-116).

В ході нового апеляційного розгляду справи в судових засіданнях, які відбулися 18.02.2019 року та 22.04.2019 року, представник апелянта (відповідачки) ОСОБА_3 дав, як письмові, так і усні пояснення на підтримання доводів апеляційної скарги (том 3, а.с. 173-174, 178-182, 185-186).

Будучи своєчасно (17.09.2019 року) належним чином повідомленою про продовження апеляційного розгляду справи 04.11.2019 року (том 3, а.с. 191, 200), апелянт в згадане судове засідання не з`явилася і явку свого представника не забезпечила, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає завершенню нового апеляційного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та позивачки ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради і знаходяться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг».

ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 а на АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 є власником 743/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між нею та ТОВ «Інтер-Лев», які були створені внаслідок виконання ТОВ «Інтер-Лев» реконструкції приміщень переданих товариству, згідно договору оренди, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Актом комісії ЛМКП «Айсберг» від 26 вересня 2014 року при обстеженні будинку АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень в цьому будинку встановлено факт самовільного влаштування витяжної вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 .

Комісією ЛМКП «Айсберг» складено акт-попередження від 30 вересня 2014 року, згідно з яким ОСОБА_3 запропоновано звернутись в управління охорони історичного середовища Львівської міської ради та підготувати пакет документів для узаконення самовільно влаштованої вентиляції.

Листом від 8 жовтня 2014 року N 004-2232 управління охорони історичного середовища Львівської міської ради повідомило ЛМКП «Айсберг», що управління не погоджувало встановлення системи вентиляції на фасаді будинку АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21 жовтня 2014 року № 413 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 » затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району м. Львова (витяг з протоколу від 7 жовтня 2014 року № 034 §10), а саме: зобов`язано ОСОБА_3 співвласника нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_4 5 п АДРЕСА_2 .

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 104 від 23 березня 2015 року у вказане вище розпорядження від 21 жовтня 2014 року № 413 внесено зміни щодо місця розташування самовільно влаштованої витяжної вентиляції та зазначено, що витяжна вентиляція встановлена на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 (витяг з протоколу № 10 від 17 березня 2015 року § 2).

Згідно з вимогами частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Частиною другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Порядок переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень регулюється Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207 (далі Правила).

Згідно з пунктом 1.4.1 Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів (пункт 1.4.2 зазначених Правил).

За змістом пункту 1.4.6 Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Постановою Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2014 року № 191 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 150 КУпАП (а саме у тому, що ОСОБА_3 у квітні 2014 року самовільно влаштувала кондиціонери на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 , які (кондиціонери) підключені до приватного нежитлового приміщення кафе «Коза ІНФОРМАЦІЯ_1 Ностра», яке розташоване у двох рівнях будинку АДРЕСА_1 ), та закрито провадження у справі із врахуванням спливу строку накладення адміністративного стягнення.

Вище згадану постанову Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 25.12.2014 року № 191 ОСОБА_3 оскаржувала в судовому порядку, однак постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2016 року) їй було відмовлено у задоволенні цього позову (том 1, а.с. 186-193).

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи, що спірна вентиляція та кондиціонери на дворовому фасаді сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 встановлені ОСОБА_3 без відповідного дозволу виконавчого комітету Львівської міської ради: доказів про протилежне ОСОБА_3 до суду подано не було і матеріали справи таких не містять.

Судом також установлено, що згідно з листом начальника управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 2 вересня 2015 року № 4-04-368 будинки АДРЕСА_4 5 та АДРЕСА_4 7 по АДРЕСА_2 включено в список пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави. Зазначені будинки розташовані на території Ансамблю історичного центру м. Львова, внесеної до Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, що також підтверджується і листом начальника управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 16 вересня 2015 року № 04-2262, в якому також зазначено, що на даний час Державний реєстр нерухомих пам`яток України знаходиться на стадії формування, відсутність записів про будинки АДРЕСА_4 5 та АДРЕСА_2 в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України не позбавляє дані будинки статусу пам`ятки (охоронний № НОМЕР_1 будинок АДРЕСА_4 5 АДРЕСА_6 № 356 будинок № АДРЕСА_2 ).

Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

За змістом пункту 3 Розділу Х Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Отже, оскільки будинки АДРЕСА_4 5 та АДРЕСА_4 7 по АДРЕСА_2 включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», то вони є пам`ятками культурної спадщини у розумінні Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Частиною третьою статті 47 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам`яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов`язані відновити пам`ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Таким чином, встановлено, що будинок АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_1 , та будинок АДРЕСА_1 , в якому знаходяться нежитлові приміщення, належні на праві власності ОСОБА_3 , включено до списку пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, а відсутність записів про вказані будинки в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України саме по собі не позбавляє ці будинки статусу пам`ятки культурної спадщини.

В той же час, судом першої інстанції не враховано наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічноправових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Звертаючись до суду з позовом про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції та кондиціонерів і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб`єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідкам порушення відповідних норм і правил.

Як орган місцевого самоврядування Галицька районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

За положеннями частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що спір в частині позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самовільного встановлення вентиляції і кондиціонерів та усунення порушень шляхом демонтажу самочинно встановленого обладнання, а відтак справа за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради належить до компетенції адміністративних судів.

Відтак, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про закриття провадження у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 367, 368, 374 ч.1 п.п. 1 і 4, 375, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 .

В решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.