Ухвала

08 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 213/238/19

провадження №61-19881ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

У січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», ТОВ «Шляхпостач КР» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є донькою ОСОБА_2 . 14 березня 2010 року її батько - електромонтер з ремонту та обслуговування пристроїв сигналізації, централізації та блокування в кар`єрі залізничного цеху з обслуговування об`єктів ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» ТОВ «Шляхпостач КР», під час виконання своїх трудових обов`язків в районі з`єднувальної залізничної колії № 4п технічного поста «Центральний» залізничного цеху ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПРАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок нещасного випадку - помер.

Смерть батька позивача настала, внаслідок наїзду на нього електровозу від чого ОСОБА_2 отримано травми несумісні з життям, а саме: повне травматичне розділення тулуба та правої верхньої кінцівки на рівні грудної клітки. Зазначений тяговий агрегат є джерелом підвищеної небезпеки та належить ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Відповідно до акту форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого загинув ОСОБА_2 , стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідачів.

Позивач вказувала, що втратила свого батька, якого вона сильно любила та поважала. Звістка про його смерть завдала позивачу глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя батька позивач перебувала з ним в тісних сімейних стосунках. Дізнавшись про смерть свого батька, позивач, зазнала емоційне та психологічне потрясіння і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі батька нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самотності, перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про батька постійно її переслідують. Позивач позбавлена батьківського піклування, турботи та любові рідного батька. На час настання нещасного випадку з ОСОБА_2 на виробництві, позивачу виповнилось лише 13 років.

Зазначала, що перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Позивачу спричинена моральна шкода, яка не може бути компенсована тільки констатацією факту настання нещасного випадку внаслідок неналежного виконання відповідачами вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Просила стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» моральну шкоду у розмірі 625 950,00 грн та відповідача ТОВ «Шляхпостач КР» у розмірі 208 650,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві, задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю особи на виробництві у розмірі 65 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто з ТОВ «Шляхпостач КР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю особи на виробництві у розмірі 35 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору, змінено, збільшено розмір моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , з 65 000,00 грн до 100 000,00 грн та з ТОВ «Шляхпостач КР» на користь ОСОБА_1 , з 35 000 грн до 100 000 грн. Збільшено розмір судового збору, стягнутого з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Шляхпостач КР» на користь держави, з кожного з 384, 20 грн до 1 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

02 листопада 2019 року ТОВ «Шляхпостач КР» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в зазначеній справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимога про відшкодування моральної шкоди. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн х 500 = 960 500, 00 грн) становить 834 600,00 грн (625 950,00 грн + 208 650,00 грн). Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані ТОВ «Шляхпостач КР» постанова Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року ухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхпостач КР» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький