Справа № 441/322/18 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/722/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в:

27.02.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в якому просили: визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 від 24 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М. за реєстровим №310 в частині дарування ОСОБА_4 господарських споруд - сараю (стодоли) та сараю (шопи), що знаходяться на АДРЕСА_1 , визнати недійсним договір купівлі - продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 від 24 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М. за реєстровим №312 в частині відчуження ОСОБА_4 господарських споруд сараю (стодоли) та сараю (шопи), що знаходяться на АДРЕСА_1 , визнати недійсним договір дарування будинку укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , серія ВТМ №634962 від 25 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М. за реєстровим №322 в частині дарування ОСОБА_4 господарських споруд - сараю (стодоли) та сараю (шопи), що на АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на сарай (стодолу), позначений на плані літерою «Б» та сарай (шопу) позначений на плані літерою «В», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5479276 від 25 квітня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 05.06.2008р. вони є спадкоємцями та власниками домоволодіння по АДРЕСА_2 частини кожний. Складовими частинами будинку є також спірні споруди - сарай Б та стодола ОСОБА_7 . Згідно договору дарування серії ВТМ №634962 від 25.04.2014р., якому передували укладені 24 квітня 2014 року договори дарування 1/2 частини будинку за реєстровим № 310 та купівлі - продажу 1/2 частини цього ж будинку за реєстровим № 312. ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Укладаючи зазначені договори, відповідачами порушено їх право власності на господарські приміщення - стодолу та комірку, які зазначені у витягу про право власності ОСОБА_6 як сарай В, а у витягу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - як стодола В та ОСОБА_8 . Згідно інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 , до 1968 року до складу будинку відносилися сарай Б, що має суміжну стіну з будинком та сарай Б1, площею 55 м.кв і 94,9 м.кв Станом на 1974 рік до будинковолодіння відносився лише один сарай пл. 53,7 м.кв та колодязь. При цьому у технічному описі та оцінці службових споруд визначено, що стіни сараю цегляні, а спірний сарай дерев`яний і його площа становить 49,67 м.кв. На ескізі від 08.04.1974р. відображено будинок А1 та сарай Б1, що має суміжну з цим будинком стіну, іншого сараю, який на генеральному плані 1946 року знаходився на території будинковолодіння не значиться. Таке вилучення сараю площею 94,9 м.кв з будинковолодіння по АДРЕСА_1 пов`язують з тим, що після 1946 року сарай перебудовувався, зменшувався у розмірах, а після побудови у 1968 році будинку на АДРЕСА_3 -використувувався його власниками, спадкодавцями ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , а згодом і ними. ОСОБА_10 , що незаконно зареєстрована за відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ніколи не значилась у документах на будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Тому вважають укладені договори від 24.04.2014р. за реєстровими № 310 та №312 в частині спірних приміщень недійсними.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що поза увагою суду залишилося те, що на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 05.06.2008 року вони є спадкоємцями та власниками домоволодіння на АДРЕСА_3 1 АДРЕСА_4 , кожний. Складовими частинами будинку є також спірні споруди - сарай Б та стодола ОСОБА_7 . Згідно договору дарування серії ВТМ №634962 від 25.04.2014 року, якому передували укладені 24 квітня 2014 року договори дарування 1/2 частини будинку за реєстровим № 310 та купівлі - продажу 1/2 частини цього ж будинку за реєстровим № 312 відповідач ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, зазначені договори в частині належності до будинку господарських споруд, порушують їх право власності на такі, оскільки частина з них належить їм на праві приватної власності, а саме - стодола та комірка, які зазначені у витягу ОСОБА_6 як сарай В, а у витягу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як стодола В та ОСОБА_8 . Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_5 входило будинковолодіння по АДРЕСА_3 , інших господарських будівель чи споруд у власності або ж користуванні останніх, в т.ч. і на АДРЕСА_1 не було та, що спірні господарські споруди, що зведені по АДРЕСА_1 ніколи не входили до складу будинковолодіння по АДРЕСА_3 , а тому у них відсутні права на спірні господарські приміщення. Проте, судом не враховано, що ними саме і ставилося питання про відсутність права власності на частину спірних господарських приміщень у відповідачів, а не про визнання за ними права власності на такі. Вважає необгрунтованим висновок районного суду про те, що спірні господарські будівлі, право власності на які просять визнати позивачі, зведені на АДРЕСА_1 і ніколи не входили до складу будинковолодіння на АДРЕСА_3 , оскільки як вбачається з інвентаризаційної справи №1048, заведеної на домоволодіння по АДРЕСА_1 , до складу будинку відносяться два сараї, позначені літерами Б та Б1, площею 55 м2 та 94,9 м2 відповідно. При цьому сарай Б, площею 55 кв.м має суміжну стіну з будинком, а сарай Б1 знаходиться на території. Спірними ж є сарай (стодола) площею 49,67 м2, який не має суміжної з житловим будинком стіни, а розміщений окремо, та шопа площею 12,6 кв.м. Відтак, генеральний план за 1955 рік, на який посилаються відповідачі, не доводить факту належності саме спірних приміщень до будинку по АДРЕСА_1 , оскільки у ньому йдеться про інші споруди, відмінні від спірних споруд. Вважає, що факт належності спірних господарських будівель до будинковолодіння по АДРЕСА_1 а не підтверджується належними доказами та спростовується матеріалами зазначеної інвентаризаційної справи.

Просив рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволити в повному обсязі.

ОСОБА_4 проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, тому суд вважає розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, а у пункті 8 зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, частиною 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Встановлено, що подружжя ОСОБА_9 і ОСОБА_5 при житті спорудили житловий будинок по АДРЕСА_3 .

28.11.1988р. ОСОБА_9 на випадок своєї смерті належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, що на АДРЕСА_3 заповіла сину - позивачу ОСОБА_2

10.02.1999р. ОСОБА_5 на випадок своєї смерті належну йому на праві приватної власності 1/2 частину жилого будинку з відповідними до цієї частини будинку господарськими спорудами, що по АДРЕСА_3 заповів ОСОБА_2

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 - 14.07.1999р.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 05.06.2008р. за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , а за ОСОБА_1 1/2 частку цього будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 (а.с. 16, 17).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20807934 та №20807853 ОСОБА_1 і ОСОБА_11 04.11.2008р. зареєстрували право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_3 по 1 АДРЕСА_4 за кожним (реєстр. справа № 954, а.с. 7,8).

04.07.2008 р. Комунальним підприємством «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» з переліку інвентарної справи № 954 на АДРЕСА_3 вилучено дерев`яну стодолу В та комірку Д з підстав, що ці господарські споруди зведені на земельній ділянці, що відноситься до будинковолодіння на АДРЕСА_1 відповідно до генерального плану земельної ділянки, розробленого на підставі рішення Городоцького міськвиконкому від 05.09.1955р. та відносяться до цього будинковолодіння (а.с. 26, 156, реєстр.справа №954 а.с. 1, 10, 18-20).

Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 20.11.2012р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013р., у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 15.10.2012р. про визнання протиправною бездіяльність КП «Городоцьке РБТІ» щодо відмови здійснити за позивачами державну реєстрацію стодоли В та зобов`язання зареєструвати стодолу, що входить до складу будинковолодіння на АДРЕСА_3 згідно техпаспорту від 30.11.2007р., відмовлено (справа № 1305/1976/2012р., а.с. 33, 34, 68-71).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи договору дарування 1/2 частини будинку від 24 квітня 2014 року за реєстровим № 310, договору купівлі - продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 від 24 квітня 2014 року №312, договору дарування будинку по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , серія ВТМ НОМЕР_1 від 25 квітня 2014 року, а також Витягу із Державного реєстру речових прав, ОСОБА_6 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , до будинку належить сарай «Б», сарай «В», огорожа та криниця «К» (а.с. 12-15, 85-127).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11.10.2017р. у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Городоцького районного округу Львівської області Тимофєєва А.М. про виключення запису про належність стодоли Б та шопи ОСОБА_7 з технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1 , визнання недійсним договору - дарування укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , серія ВТМ НОМЕР_1 від 25.04.2014р., за реєстром № 322, в частині відчуження господарських споруд, зокрема сараю (стодоли) та сараю (шопи), що на плані позначені літерою Б і В, по АДРЕСА_1 , скасування реєстрації права власності ОСОБА_6 від 25.04.2014р. на спірні споруди та визнання права власності на 2/3 частини сараю, позначеного у витягу як стодола В та право власності на 1/1 частку шопи, позначеної у витягу як комірка Д у складі домоволодіння, що на АДРЕСА_3 відмовлено. Цим рішенням встановлено, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_9 і ОСОБА_5 входило лише будинковолодіння по АДРЕСА_3 , інших господарських будівель чи споруд у власності або ж користуванні останніх, в т.ч. і на АДРЕСА_1 не перебувало (справа № 441/1492/16-ц, а.с. 159-164).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є спадкоємцями майна за заповітом після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_5 та за ними 05.06.2014 р. зареєстровано право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_2 за кожним на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 05.06.2008р. (а.с. 16, 17).

З інвентаризаційної справи № 1095 на будинок АДРЕСА_3 вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Городоцької міської Ради депутатів трудящих УРСР від 27.03.1958р., ОСОБА_5 виділено 585 кв.м. земельної ділянки для побудови житлового будинку (інв.справа, а.с.11).

Згідно Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинковолодіння, забудівником ОСОБА_5 на відведеній в установленому законом порядку земельній ділянці на АДРЕСА_1 , станом на 11.12.1967р. зведено одноповерховий житловий будинок з підвалом, житловою площею 47,35 кв.м, корисною площею 65,76 кв.м, площею забудови 128,10 кв.м, будівельним об`ємом 438 куб.м, при будинку вбиральня та земляний вигріб (а.с. 12, інв. справа № 1095).

10.03.1968р. Самбірське МБТІ розглянувши зібрані документи реєстрації будинковолодіння і зокрема Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.12.1958р. за реєстровим № 3302 та Акт про закінчення будівництва і ввід в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 11.12.1967 р., надало висновок на реєстрацію будинковолодіння, що на АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 .

Згідно звідного оціночного акту по будинковолодінню АДРЕСА_3 , документів інвентаризаційної справи на будинок, у період з 11.12.1967р. по 24.07.1984р. до складу будинковолодіння окрім будинку А1, належали сарай Б-1 та колодязь (а.с. 1 інв. справа).

Документів, які б вказували про зведення ОСОБА_9 , або ОСОБА_5 на АДРЕСА_3 інших господарських будівель чи надвірних споруд, або що такі споруди перебували у користуванні при житті останніх в т.ч. і на АДРЕСА_1 , матеріали інвентаризаційної справи не містять.

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Матеріалами справи встановлено, що на час смерті ОСОБА_9 03.12.1997 року та ОСОБА_5 - 14.07.1999р ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу спадщини входили житловий будинок А-1, сарай Б-1 та колодязь.

Згідно даних інвентаризаційних справ на будинковолодіння на АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , генерального плану земельної ділянки АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_12 , розробленого на підставі рішення Городоцького міськвиконкому від 05.09.1955р., спірні господарські будівлі зведені на АДРЕСА_1 і до складу будинковолодіння на АДРЕСА_3 , не входили.

Матеріалами справи встановлено, що 24.04.2014р. між ОСОБА_5 (дарувателем) та ОСОБА_4 (обдарованою) було укладено договір дарування 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 та 24.04.2014р. між ОСОБА_13 (продавець) та ОСОБА_14 (покупець) - договір купівлі-продажу іншої 1/2 будинку по АДРЕСА_1 , а 25.04.2014р. між ОСОБА_4 (дарувателем) та ОСОБА_6 (обдарованою) укладено договір дарування будинку, що розташований по АДРЕСА_1 в цілому (а.с. 12, 13, 85 127).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_6 з 25.04.2014 р. значиться власником житлового будинку на АДРЕСА_1 , складовими частина об`єкта нерухомого майна є : житловий будинок АДРЕСА_6 А, сарай Б, сарай В, огорожа 1, криниця К (копія а.с. 14, 15). Незважаючи на виключення 04.07.2008р. Комунальним підприємством «Городоцьке районне бюро технічної інвентаризації» з переліку будівель інвентаризаційної справи №954 на будинковолодіння по АДРЕСА_3 дерев`яної стодоли В та комірки Д, після проведення 25.04.2014 р. реєстрації за ОСОБА_6 права власності на будинковолодіння з господарськими спорудами, що по АДРЕСА_1 , 05.06.2014 року реєстраційною службою Городоцького районного управління юстиції Львівської області, на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 05.06.2008р., за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 по 1 АДРЕСА_4 частині, за кожним, до складу об`єкта нерухомого майна включено сарай Б, гараж Г, огорожа 1, колодязь питний К, стодола В, вбиральня Е, комірка Д, хоча рішенням суду право власності на такі господарські споруди за ними не визнавалося (копія а.с. 18-21).

Пред`являючи вимоги про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 від 24 квітня 2014 року за реєстровим №310, договору купівлі - продажу 1/2 частини цього ж будинку від 24 квітня 2014 року за реєстровим № 312, а також договору дарування такого від 25.04.2014р. за реєстровим № 322, в частині відчуження господарських споруд - сараю (стодоли) та сараю (шопи), що на АДРЕСА_1 , з підстав передбачених статтею 215 ЦК України, позивачі покликалися на те, що на день укладення договорів від 24.04.2014р. та 25.04.2014р. відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , не мали права розпоряджатись спірними господарськими приміщеннями та реєструвати право власності на сарай в цілому і шопу, оскільки такі перебували у власності та користуванні позивачів.

Проте, як вбачається зі змісту договору дарування 1/2 частини будинку за реєстровим № 310 та договору купівлі - продажу 1/2 частини цього ж будинку за реєстровим №312, по АДРЕСА_1 від 24.04.2014р., предметом таких був виключно житловий будинок на АДРЕСА_1 , тому відсутні підстави для визнання його недійсним в частині господарських приміщень (а.с. 86-127).

Відмовляючи у визнання частково недійсними договору дарування 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 від 24 квітня 2014 року за реєстровим №310, договору купівлі - продажу 1/2 частини цього ж будинку від 24 квітня 2014 року за реєстровим №312, а також договору дарування такого від 25.04.2014р. за реєстровим № 322 в частині господарських споруд - сараю (стодоли) та сараю (шопи), районний суд виходив з того, що на день їх укладення права позивачів не були порушені, оскільки до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_9 і ОСОБА_5 входило лише будинковолодіння по АДРЕСА_3 , інших господарських будівель чи споруд у власності або ж користуванні останніх, в т.ч. і на АДРЕСА_1 не перебувало; спірні господарські будівлі зведені на АДРЕСА_1 і не входили до складу будинковолодіння на АДРЕСА_3 , що встановлено рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2017 року (а.с. 155).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки такі відповідають зібраним у справі доказам.

Крім того, відповідно до положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07.11.2019 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.