ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5065/19

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1349/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду в. м. Чернігові від 21 серпня 2019 року (повний текст рішення складено 27 серпня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про звільнення майна з-під арешту, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області), в якому просила звільнити з-під арешту, накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова Мороз К.В. від 17 грудня 2018 року у справі № 751/8825/18, автомобіль марки КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав на праві приватної власності на час постановлення ухвали слідчого судді про накладення арешту ОСОБА_3 , а зараз належить неповнолітньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовувала тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14.12.2018, водій автомобіля марки «KIA SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. За вказаним фактом 15.12.2018 СУ ГУНП в Чернігівській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова Мороз К.В. від 17.12.2018 на вказаний автомобіль, який належав ОСОБА_3 , накладено арешт. Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області від 18.03.2019 вищезазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказує, що вимоги ч. 3 ст. 174 КПК України щодо скасування арешту майна при закритті кримінального провадження виконані не були і ухвала слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.12.2018 на сьогоднішній день є чинною.

Неповнолітній ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , є спільним сином з покійним ОСОБА_3 , та прийняв спадщину після смерті свого батька, яка складається з вищевказаного автомобіля марки KIA, моделі «SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Новозаводського районного суду в. м. Чернігові від 21 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задоволено. Знято арешт з автомобілю марки КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який накладений відповідно до ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.12.2018 у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено в ЄРДР за № 0000267 від 15.12.2018. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ГУНП в Чернігівській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що статтею 174 КПК України, яка визначає порядок скасування арешту на майно, передбачено можливість скасування арешту на майно слідчим суддею під час досудового розслідування, судом під час судового провадження, а також прокурором одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження. Тобто, ст. 174 КПК України не передбачає, а відповідно і позбавляє права, слідчого самостійно скасовувати арешт майна, який був накладений у кримінальному провадженні (навіть якщо такий арешт був накладений за його клопотанням, погодженим з прокурором), тому що це є дискреційними повноваженнями прокурора, слідчого судді або суду.

Заявник зазначає, що під час досудового розслідування до моменту прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні, жодна особа не зверталась до слідчого з клопотанням про скасування арешту на автомобіль «KIA SPORTAGE», р.н. НОМЕР_2 .

На думку ГУНП в Чернігівській області, воно жодних прав позивача не порушило, у даному випадку позов необхідно було подавати до Прокуратури Чернігівської області, так як, виходячи з приписів ст. 174 КПК України, прокурор наділений правом скасовувати арешт майна, а не слідчий.

Вислухавши суддюдоповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , районний суд, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц, виходив з того, що на даний час автомобіль КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний НОМЕР_3 на праві власності належить неповнолітньому ОСОБА_1 , арешт, накладений на автомобіль в рамках кримінального провадження, в подальшому закритого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, порушує його права як власника нерухомого майна, та вирішити спір інакше, аніж в судовому порядку неможливо.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 14.12.2018, близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Київ - Чернігів - Нові Яриловичі», зі сторони м. Чернігів у напрямку м. Київ, та неподалік с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області, в районі 95 км проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не вибрав безпечної швидкості руху, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу та виїхав на зустрічну смуту руху, де здійснив зіткнення з вантажним автомобілем марки «DAF FT XF 105.510» реєстраційний номер НОМЕР_4 з напівпричепом марки «SCHMITZ SKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному з ним напрямку, після чого виїхав на узбіччя, потім в кювет та перекинувся.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди.

15.12.2018 за вказаним фактом СУ ГУНП в Чернігівській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова Мороз К.В. від 17.12.2018 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Чернігівській області Любенко О.М. про накладення арешту на автомобіль марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2 та накладено арешт на автомобіль марки «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі ( НОМЕР_6 , рама) НОМЕР_1 , 2013 року випуску, сірого кольору, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 ( а.с. 13-14).

Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Чернігівській області Любенко О.М. від 18.03.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 15.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 15-22).

Позивач, неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3 ( а.с. 7-9, 12, 24).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2019 спадкоємцями майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в тому числі з врахуванням 1/3 частки спадкового майна, від якої на їх користь відмовилася мати спадкодавця ОСОБА_8 ; спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з автомобіля марки КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований Центром 8047 19.05.2017 (дата першої реєстрації 14.02.2013), належного ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 виданого Центром 8047 19.05.2017 ( а.с. 11).

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, ст. 131 КПК України встановлено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Норми КПК України докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі статтею 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту статті 174 КПК України вбачається, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Кримінальне провадження, в межах якого на майно покійного ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , накладено арешт, закрито слідчим ГУНП в Чернігівській області на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Положеннями КПК України передбачено прийняття рішення про зняття арешту з майна слідчим суддею під час досудового розслідування чи судом під час судового провадження лише в межах та під час здійснення провадження у кримінальній справі, або одночасно з винесенням прокурором постанови про закриття кримінального провадження.

Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України не встановлює.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Чинний КПК України, не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею, прокурором процесуальних норм у припиненій кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії.

ОСОБА_1 пред`являє позов з підстави необґрунтованого обмеження його права власності рішенням слідчого.

Однак нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Перекладення тягаря такого недоліку законодавства на особу, котра потерпає від свавільного втручання у право власності, гарантоване Конвенцією і Конституцією України, є неприпустимим. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод у отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває у стані невизначеності непередбачувано тривалий час.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом України у постанові від 15.05.2013 № 6-26цс13 та підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц та від 12.06.2019 у справі № 766/21865/17.

У наведеній постанові закріплено правовий орієнтир, відповідно до якого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви на правильність арешту майна. До цього ж зводяться і роз`яснення, надані Верховним Судом України у пункті четвертому постанови Пленуму від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановивши, що арешт на автомобіль КІА, моделі «SPORTAGE», 2013 року випуску, було накладено в рамках кримінального провадження №0000267, яке в подальшому було закрито постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Чернігівській області від 18.03.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, на даний час співвласником вказаного автомобілю є неповнолітній ОСОБА_1 і накладений на дане майно арешт порушує його права як власника нерухомого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки такі вимоги є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час досудового розслідування до моменту прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні, жодна особа не зверталась до слідчого з клопотанням про скасування арешту на автомобіль «KIA SPORTAGE», р.н. НОМЕР_2 , на правильність висновків суду про задоволення позову не впливають та не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ст. 174 КПК України не передбачає, а відповідно і позбавляє права слідчого самостійно скасовувати арешт майна, який був накладений у кримінальному провадженні (навіть якщо такий арешт був накладений за його клопотанням, погодженим з прокурором), тому що це є дискреційними повноваженнями прокурора, слідчого судді або суду, оскільки як зазначалось вище, останні можуть приймати рішення по суті питань щодо скасування арешту майна лише в межах та в порядку здійснення кримінального провадження. Вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_1 шляхом звернення до прокурора, який до того ж постанови про закриття кримінального провадження не виносив та, відповідно, не міг і скасувати накладений на майно арешт, очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права,

За викладених обставин, посилання заявника на те, що у даному випадку позов необхідно було подавати до прокуратури Чернігівської області, так як, виходячи з приписів ст. 174 КПК України, прокурор наділений правом скасовувати арешт майна, а не слідчий, є необґрунтованими та зводяться до невірного тлумачення норм діючого законодавства.

Посилання представника відповідача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15 є помилковими, оскільки правовідносини у даній справі стосувались вирішення питання скасування арешту майна під час здійснення кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ГУНП в Чернігівській області без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду в. м. Чернігові від 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий Судді: