1Справа № 335/5106/19 2/335/1765/2019
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Шутіної Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
13.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі ПАТ «Запоріжжяобленерго»), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2019 року по 05.04.2019 року у розмірі 4 709 грн. 10 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 768 грн. 40 коп.
05.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені аргументи щодо наведених відповідачем заперечень проти позову, відповідно до якого ПАТ «Запоріжжяобленерго» проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.07.2019 року, у справі відкрито спрощене позовне провадження із повідомлення сторін.
У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися.
09.10.2019 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте в судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак був звільнений з підприємства 22.03.2019 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 1129к від 21.03.2019 року, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до справи.
При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість із заробітної плати та не проведено повний розрахунок.
Згідно з повідомленням ПАТ Запоріжжяобленерго» від 22.03.2019 року № 69 про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, ОСОБА_1 належало до виплати 4 452 грн. 48 коп.
Однак фактичний розрахунок було здійснено з позивачем 05.04.2019 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк» від 09.04.2019 року і не заперечується сторонами.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.
В позовній заяві, ОСОБА_1 надав свій розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із наступною формулою: 470 грн. 91 коп. х 10 = 4 709 грн. 10 коп.
Однак, суд не погоджується з вказаним розрахунком позивача, зважаючи на вимоги Порядку нарахування виплат, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим, згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» про середній заробіток ОСОБА_1 за період січень 2019 року лютий 2019 року, середньоденна заробітна плата позивача складала 457 грн. 51 коп.
Як вірно зазначено у відзиві на позов, затримка розрахунку з дня звільнення до дня фактичного розрахунку ПАТ «Запоріжжяобленерго» з позивачем ОСОБА_1 становить 9 робочих днів, а отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку розраховується наступним чином: 457 грн. 51 коп. х на 9 днів = 4 117 грн. 59 коп.
У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з скрутним матеріальним становищем на підприємстві, суд вважає необґрунтованими.
Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відсутність фiнансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 року № 6-64цс13).
Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.
Також судом приймається до уваги, що пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обовязкових платежів.
Відповідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Згідно ст. 18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати.
Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України, компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб.
Зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. При цьому наявність вини як умови відшкодування моральної шкоди стаття 237-1 КЗпП України не передбачає.
Оскільки судом встановлено порушення права позивача на отримання розрахунку в день звільнення, то спричинена моральна шкода має бути відшкодована відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Доказування розміру моральної шкоди повинно здійснюватися на загальних правилах ЦПК України.
Заявивши вимоги про стягнення 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, позивач у підтвердження розміру заявлених вимог не надав належних та допустимих доказів. Між тим, суд бере до уваги твердження позивачки, що він не отримуючи вчасно заробітну плату, перебував у скрутному становищі, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, однак виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, заявлена сума підлягає зменшенню до 1 000 грн. 00 коп.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом
Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 23.03.2019 року по 04.04.2019 року у розмірі 4 117 грн. 59 коп. (сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів), моральну шкоду 1 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повні відомості про сторін згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Суддя В.О. Макаров