Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 757/28235/13-ц

провадження № 61-26900св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Ратнікової В. М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - ТОВ «ФК «Авістар»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2006 року між Акціонерним товариством «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 315 000,00 доларів США, строком до 04 вересня 2011 року зі сплатою 16 % річних.

04 вересня 2006 року, у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 535-011/06Ф, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н. П. та зареєстрований у реєстрі за № 933у, з усіма змінами та доповненнями до нього. Згідно з умовами цього договору ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 171,70 кв.м, яка належить йому на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу від 28 січня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М., зареєстрованим у реєстрі за № 248 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 07 лютого 2005 року.

Заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором від 04 вересня 2006 року № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії у розмірі 5 245 247 грн 67 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «Правекс-Банк», посилаючись на невиконання ОСОБА_1 рішення суду, просило звернути стягнення у рахунок заборгованості, на предмет іпотеки, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 171,70 кв.м, шляхом надання права іпотекодержателю ПАТ КБ «Правекс-Банк» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу.

Справа судами переглядалася неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Останнім рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у складі судді Гладун Х. А. позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором від 04 вересня 2006 року № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк»у розмірі 1 135 663,00 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 вересня 2006 року № 535-011/06Ф, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н. П. та зареєстрованим у реєстрі за № 933у, з усіма змінами та доповненнями до нього, на нерухоме майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом надання права іпотекодержателю ПАТ КБ «Правекс-Банк» від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві, на підставі договору купівлі-продажу, за ціною 3 313 000,00 грн, або за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 квітня 2014 року - 294 709 доларів США, відповідно до висновку про вартість оцінки об`єкту, зробленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан Апрейзел».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що кредитним та іпотечним договорами, укладеними між сторонами, строк дії договорів не визначено, рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, інших підстав вважати зобов`язання за договорами такими, що припинилися, судом не встановлено, тому наявні підстави для того, щоб у рахунок погашення існуючої заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки зокрема, квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання права ПАТ КБ «Правекс-Банк» на продаж від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст ухвали та рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року до участі у справі в якості правонаступника ПАТ КБ «Правекс-Банк» допущено ТОВ «ФК «Авістар».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

Суд апеляційної інстанції постановив, що відповідно до вимог статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України законодавцем визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зокрема, договором іпотеки від 04 вересня 2006 року визначено, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і здійснюється на підставі договору купівлі-продажу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ФК «Авістар», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає критеріям законності та обґрунтованості. При ухваленні рішення суд апеляційної інстанції свідомо проігнорував той факт, що рішенням суду першої інстанції звернуто стягнення на предмет іпотеки не шляхом визнання права власності, а шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Стаття 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає порядок продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, яке виникло на підставі рішення суду або договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, спосіб звернення стягнення, визначений судом першої інстанції у цій справі, можливо застосувати як в судовому порядку, так і в позасудовому порядку.

Крім того, посилання суду апеляційної інстанції на ту обставину, що позивачем не було направлено відповідачу повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки, також не відповідає вимогам законодавства України, оскільки направлення повідомлення застосовується у позасудовому порядку, і саме після направлення такого повідомлення в іпотекодержателя виникає право на продаж предмета іпотеки.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Авістар» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року і витребувано із Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/28235/13-ц.

У травні 2018 року цивільну справу № 757/28235/13-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04 вересня 2006 року між АТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 315 000, 00 доларів США, строком до 04 вересня 2011 року зі сплатою 16 % річних.

Того ж дня, у забезпечення виконання зобов`язань за договором від 04 вересня 2006 року № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 535-011/06Ф, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н. П. та зареєстрований у реєстрі за № 933у, з усіма змінами та доповненнями до нього. Згідно з умовами цього договору ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 171,70 кв.м, яка належить останньому на праві приватної власності у відповідності до договору купівлі-продажу від 28 січня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М., зареєстрованого у реєстрі за № 248 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 07 лютого 2005 року.

10 травня 2007 року сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого збільшено ліміт кредитування до 595 000,00 доларів США та встановлено відсоткову ставку в розмірі 15 % річних.

22 травня 2007 року сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, за умовами якого внесено зміни щодо суми заборгованості позичальника перед банком, яка складає 595 000,00 доларів США.

20 червня 2008 року сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого з 20 червня 2008 року встановлено відсоткову ставку у розмірі 16 % річних.

30 січня 2009 року сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до договору № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого з 30 січня 2009 року встановлено відсоткову ставку розмірі 18 % річних.

Заочним рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за договором від 04 вересня 2006 року № 535-011/06Ф про відкриття кредитної лінії у розмірі 5 245 247 грн 67 коп.

ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 29 листопада 2013 року становили 1 135 663,00 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 579 000,00 доларів США, заборгованості за відсотками - 141 397,00 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 314 043,00 доларів США та пені за несвоєчасне погашення процентів - 101 223,00 доларів США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки (статті 12 та 33 Закону України «Про іпотеку»).

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14?38цс18).

Згідно із пунктом 3.1.3 договору іпотеки від 04 вересня 2006 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або через механізм позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку, визначеному у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 3.2 цього договору), шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем або передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання; або шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом; або на підставі рішення суду.

Таким чином, задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 3.2 договору іпотеки від 04 вересня 2006 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанцій про те, що в зазначеному іпотечному договорі міститься відповідне застереження, яке передбачає задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки в разі порушення позичальником кредитних зобов`язань саме у позасудовий спосіб - на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець