ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8029/19 Справа № 194/618/19 Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якій зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2014 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини у нього з відповідачем не склалися, сім`я фактично розпалася, і з березня 2014 року вони припинили шлюбні стосунки, ведення сумісного господарства, разом не проживають та дитина проживає з ним. З вересня 2014 року вони з відповідачем вирішили, що вона в добровільному порядку буде сплачувати йому аліменти на утримання дитини по 500 грн. щомісячно, але за 2014 рік з вересня по грудень ніяких перерахувань не було. З січня 2015 року відповідач почала перераховувати аліменти на утримання дитини, але вони були не регулярні та не в повному обсязі. Грошові кошти перераховувалися на картку «Приват Банк» його матері, або його сестри, розмір аліментів постійно коливався від 150 до 300 грн. Він постійно нагадував відповідачу про їх домовленість по сплаті аліментів, пояснював, що звернеться до суду з позовом про стягнення з неї аліментів, але вона постійно просила не подавати на аліменти й обіцяла згодом виплатити борги по аліментам. Він в 2017 році звертався до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення аліментів з відповідача за минулий період, але позов було повернуто, в зв`язку з не усуненням недоліків. У зв`язку з тим, що аліменти відповідача були не регулярні та сплачувалися не в повному обсязі, тому за період з вересня 2014 року по березень 2019 року відповідач має борг по аліментам за минулий період за останні три роки в розмірі 12 816 грн. Позивач просить суд, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття в розмірі 1/4 частки від її доходу (заробітку), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01 березня 2019 року; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за останні 3 роки, починаючи з березня 2016 року по березень 2019 року у розмірі 12816 грн., де: за 2016 рік 2609 грн., за 2017 рік 3122 грн., за 2018 рік 5534,50 грн., за 2019 рік 1550,50 грн.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття; вирішено питання стосовно судових витрат; в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини за останні три роки, починаючи з березня 2016 року по березень 2019 року в розмірі 12 816 грн. відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення з неї аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, та не доведеністю позивачем вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий період з березня 2016 року по березень 2019 року в сумі 12816 грн., наявності у відповідача на утриманні іншої малолітньої дитини 2015 року, матеріального стану позивача, та матеріального стану відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим прийшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів за минулий період.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 14 жовтня 2006 року, актовий запис № 916 (а.с. 9, 44).

Відповідно до рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2014 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 11-12, 64-65).

Від шлюбу мають дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 07 лютого 2007 року, актовий запис № 103 (а.с. 10, 45).

Згідно довідок про склад сім`ї від 07 липня 2016 року № 1043, 07 грудня 2017 року № 1423, виданих Головою Миколаївської сільської ради с. Миколаївка Софіївського району Дніпропетровської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 разом з сестрою, матір`ю та неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13, 14, 46, 47).

Дитина ОСОБА_3 , дійсно навчається в 5-А класі комунального навчального закладу «Навчально-виховного комплексу № 30 «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) Дніпровської міської ради», в школі навчається з 01 вересня 2014 року, проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками КНЗ «Навчально-виховного комплексу № 30 «загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) Дніпровської міської ради» від 21 грудня 2017 року № 162, від 13 березня 2019 року № 24 (а.с. 15, 16, 48, 49).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_6 про стягнення аліментів, однак ухвалами суду вказаний позов було залишено без руху та в подальшому повернуто позивачеві, про що свідчать копії ухвал Софіїського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року та 03 липня 2017 року, ЄУН 193/631/17, провадження № 2/193/344/17 (а.с. 17, 18, 62, 63).

Відповідачем ОСОБА_2 у період з січня 2016 року по березень 2019 року періодично перераховувалися кошти на карткові рахунки ОСОБА_7 (мати позивача) та ОСОБА_1 (сестра позивача), про що свідчать виписки з Приват Банку (а.с. 19-30, 50-61).

Крім того, факт періодичного перерахування ОСОБА_2 коштів на утримання дитини на банківські картки ОСОБА_7 (мати позивача) та ОСОБА_1 (сестра позивача) підтвердив позивач в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 має дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 02 жовтня 2015 року, актовий запис № 232 (а.с. 101).

З акту проживання, виданого об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, видно, що за адресою: АДРЕСА_3 , проживає відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 , 11 вересня 2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 106).

Дитина ОСОБА_8 за період з травня 2018 року по травень 2019 року хворіла на гостру респіраторну вірусну інфекцію, проходила з трьохмісячного віку огляди у лікаря кардіолога, лікуванням дитини займалась матір, що підтверджується довідками КНП «Первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради» від 21 травня 2019 року та 22 травня 2019 року (а.с. 104, 105).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 22 травня 2019 року № 167606380, видно, що у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно (а.с. 102).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 22 травня 2019 року № 167605149, видно, що ОСОБА_1 має на праві приватної власності земельну ділянку площею 7,3633 га, що розташована на території с Миколаївка Софіївської районної сільської ради Дніпропетровської області, та отримує щорічну орендну плату 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 103).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що враховуючи обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приписи ст. 182 Сімейного Кодексу України, визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення з неї на утримання дитини ј частки всіх видів її доходів, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки всіх видів доходів відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття законний та обґрунтований. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період суд виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Тому цей обов`язок є особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов`язок утримувати дитину належить не тільки відповідачу, а й позивачу.

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із батьком і перебуває на його утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову.

Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час, суд виходив з того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів, шляхом звернення до суду із відповідним позовом, про що свідчать, як вже було вказано в рішенні суду, копії ухвал Софіїського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2017 року та 03 липня 2017 року, ЄУН 193/631/17, провадження № 2/193/344/17 (а.с. 17, 18, 62, 63).

Разом з цим, з матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_2 перераховувала коштів на банківські картки ОСОБА_7 (мати позивача), ОСОБА_1 (сестра позивача) та ОСОБА_3 (дитина), а саме: в 2015 році на загальну суму 2079 грн. (150,00 + 108,00 + 110,00 + 118,00 + 208,00 + 203,00 + 158,00 + 518,00 + 198,00 + 308,00), в 2016 році на загальну суму 2596,01 грн. (203,00 + 398,00 + 203,01 + 208,00 + 208,00 + 198,00 + 198,00 + 218,00 + 208,00 + 118,00 + 218,00 + 218,00), в 2017 році на загальну суму 3598 грн. (218,00 + 398,00 + 318,00 + 400,00 + 218,00 +398,00 + 398,00 + 248,00 + 500,00 + 502,00), в 2018 році на загальну суму 5943,68 грн. (500,00 + 410,00 + 702,00 + 703,52 + 603,02 + 703,52 + 603,02 + 603,02 + 502,51 + 613,07), в 2019 році на загальну суму 4553,25 грн. (804,02 + 693,47 + 552,76 +1000,00 + 1503,00), що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 89-97, 124-125), тобто добровільно сплачувала кошти на утримання дитини.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Десятирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присічним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

За висновками місцевого суду, з якими погоджується й апеляційний суд, позивач не довів, що вживав заходів для отримання аліментів в добровільному порядку, тому доводи позивача колегія суддів відхиляє.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко