Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/14630/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Василишина В.О.

від 02 серпня 2019 року

по справі №361/4402/19 Броварського міськрайонного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 26 082 грн 42 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 09.04.2014 отримав кредит у розмірі 13000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 25.05.2019 складає загальну суму 26 082,42 грн, з яких: 11 540,45 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 638,97 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 6465,00 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 719,79 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 1218,21 грн (процентна складова).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 11 540,45 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, встановивши обставини видачі ОСОБА_1 кредитних коштів, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту. Посилання суду на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms не містять підпису відповідача, не є підставами для відмови в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Судом першої інстанції не досліджено наявні в матеріалах справи докази, а саме розрахунок заборгованості станом на 20.05.2019, який підтверджує заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також не надано такому доказу правової оцінки.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2019 в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині просив залишити рішення суду без змін.

Крім того, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача, посилаючись на те, що представник у судовому засіданні зможе надати детальні пояснення щодо конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на відсутність необхідності виклику сторін для надання пояснень, з огляду на обставини справи, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею та штрафом суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2014 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 13 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підтвердження позовних вимог позивач надав копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»; витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження існування заборгованості позивачем надано два розрахунки заборгованості.

Так, згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2016 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 1 718,21 грн (а.с. 4 на звороті). З розрахунку також вбачається, що станом на 31.07.2016 в графах "сальдо поточної заборгованості за кредитом" становить по 0,00 грн.

За розрахунком заборгованості станом на 20.05.2019 за період з 01.08.2016 по 20.05.2019 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає загальну суму 26 082,42 грн, з яких: 11 540,45 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 638,97 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 465,00 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 719,79 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 1 218,21 грн (процентна складова).

Незважаючи на те, що з даного розрахунку вбачається, що станом на 01.08.2016 в рядку "витрати клієнтом кредитних коштів" та в рядку «тіло кредиту на звітню дату» становлять 0,00 грн, і у період з 01.08.2016 по 31.07.2017 в рядку «тіло кредиту на звітню дату» становило 0,00 грн, зазначено, що станом на 01.08.2017 тіло кредиту становило 2100,44 грн. В подальшому зазначено існування заборгованості у наступному розмірі: 01.09.2017 - 7674,78 грн; 01.10.2017 - 12985,05 грн; 01.11.2017 - 11651,14 грн; 01.12.2017 - 3783,15 грн; 01.01.2018 - 12 979,74 грн; 01.02.2018 - 9358,04 грн; 01.03.2018 - 12711,81 грн; 01.04.2018 - 12987,59 грн; 01.05.2018 - 13221,05 грн; 01.06.2018 - 12896,24 грн; 01.07.2019 - 13422,43 грн; 01.08.2018 - 12702,57 грн; 01.09.2018 -13424,06 грн; 01.10.2018 - 13322,16 грн; 01.11.2018 - 13766,23 грн; 01.12.2018 - 14208,62 грн; 01.01.2019 - 14731,60 грн; 01.02.2019 - 14042,47 грн; 01.03.2019 - 13289,51 грн; 01.04.2019 - 12448,29 грн; 20.05.2019 - 11540,45 грн.

Аналіз даних розрахунків приводить до висновку, що надані позивачем розрахунки заборгованості не містять відомостей про дату та розмір отриманих кредитних коштів, тому не є належними доказами заборгованості за тілом кредиту.

Оскільки подані розрахунки заборгованості не містять інформації про фактично отримане тіло кредиту, то позивачем не доведено розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Крім того, позивачем здійснено розрахунок заборгованості з урахуванням обов`язку відповідачем сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками, пенею, комісією та штрафами. Проте, позивачем не доведено, що такі істотні умови були погоджені сторонами. Незважаючи на ці обставини, позивач отримуючи від відповідача кошти на погашення тіла кредиту, частково спрямовував їх на погашення простроченого тіла кредиту, відсотків, комісії та пені.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач просив скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Проте, апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та штрафами.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм відповідну правову оцінку, та застосувавши положення ст. 207, 526, 626, 628, 633, 638, 1054, 1055 ЦК України, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про відмову в стягненні заборгованості за кредитом з підстав відсутності на Умовах та Правилах, а також Тарифах Банку підпису відповідача, так як позивачем у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України не долучено до позовної заяви належні докази погодження між сторонами істотних умов договору.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифі ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 09.04.2012шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Крім того, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, який також враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн), справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 02 серпня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай