Справа № 342/1313/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1397/19
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом стягнення суми вкладу, трьох процентів річних та процентів за користування вкладом, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк», поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Городенківського районного суду, ухвалене у складі судді Федів Л.М. 04 серпня 2017 року в м. Городенці,

в с т а н о в и в :

26.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом стягнення суми вкладу, трьох процентів річних та процентів за користування вкладом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2015 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDWFD900 (вклад «Депозит Плюс»), відповідно до умов якого вона передала банку, а банк прийняв грошові кошти в розмірі 5 000,00 Євро, строком до 30 червня 2016 року включно, зі сплатою 16 % річних.

Зазначила, що 18.07.2015 року вона звернулася із вимогою до Городенківського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення вкладу та в цей день на їй було виплачено 2 000,00 дол. США, при цьому, зі сторони ОСОБА_3 , яка виконувала службові обов`язки в інтересах відповідача, визначено, що ця сума коштів відповідає 1750 Євро, а залишок у сумі 3 250 Євро остання від імені банку зобов`язувалася їй повернути 21.07.2015 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 як керуючої відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що кошти в сумі 3 250,00 Євро та відсотки на цю суму їй на даний час не повернуто, просила суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь неповернуту суму вкладу в розмірі 3 250,00 Євро, що еквівалентно 89 174,35 грн, пеню станом на 26 грудня 2016 року в розмірі 3 % річних за кожен день прострочення (у сумі 1581 % від розміру вкладу), що становило 51 382,50 Євро, що еквівалентно 1 409 846,60 грн; відсотки за користування вкладом за період з 18 липня 2015 року по 18 січня 2016 року в сумі 779,94 Євро, що еквівалентно 21 400,20 грн, а всього 55 412,44 Євро, що еквівалентно 1 520 421,15 грн.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення пені та відсотків за договором вкладу залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК України подання представником позивачки заяви про залишення позовних вимог без розгляду.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором банківського вкладу № SAMDWFD900 від 30.06.2015 року у розмірі 3 250 Євро, що відповідає 88 993,41 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів, які б свідчили, що з позивачкою не укладався договір банківського вкладу, не відкривались рахунки за цим договором, не надходили кошти до банку. Сума депозитного вкладу становить 3 250 Євро та відповідач не довів суду, що ця сума є іншою, та що він виконав умови договору по поверненню депозитного вкладу на першу вимогу вкладника, а позивачка вклад отримала повністю.

У апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зокрема зазначає, що, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Вважає, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, тому передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Стверджує, що судом першої не було враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-1891цс15, що у разі припинення дії договору банківського вкладу та у разі відсутності розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом не може застосовуватися депозитна процентна ставка у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії.

Також апелянт вказує, що розрахунок позивача в цій частині є недоведеним та не обґрунтовується належними і допустимими доказами.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу, яке надійшло до суду апеляційної інстанції 20.09.2017 року, представник позивачки ОСОБА_4 , який діяв в її інтересах згідно довіреності від 13.08.2015 року (чинна до 13.08.2018 року), посилається на необґрунтованість апеляційної скарги, оскільки при вирішенні спору судом не застосовувалися приписи ст. 625 ЦК України, жодних питань за приписом цієї статті не вирішувалося і предмету позову по таких обставинах не розглядався, а правовідносини між сторонами ґрунтуються на інших нормах права.

Вказує, що суд задовольнив позов правильно - повернув позивачу депозит, частиною якого банк заволодів внаслідок присвоєння цього депозиту працівниками банку під час виконання професійних обов`язків.

Також наголошує, що відкриття банківських рахунків та облік на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. При цьому, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що з позивачем не укладався договір банківського вкладу, не відкривались рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку та не спростував наявність депозитних зобов`язань перед ОСОБА_1 за вказаним договором, не довів, що сума вкладу є іншою, ніж встановлена судом, та позивач отримав вклад повністю.

20.10.2019 року ОСОБА_4 заявив клопотання про витребування з кримінального провадження документів щодо обставин внесення позивачкою на вклад до Городенківського позабалансового відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» 5 000,00 Євро, про виклик свідка ОСОБА_3 та відкладення розгляду справи.

Вказані клопотання суд повертає заявнику без розгляду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Частиною четвертою вказної статті передбачено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Згідно ч. 8 ст 62 ЦПК України у разі подання представником до суду клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідного клопотання.

Встановлено, що на момент подачі клопотання довіреність від 13.08.2015 року на підтвердження повноважень ОСОБА_4 , яка міститься в матеріалах справи, втратила свою чинність, а іншої довіреності ОСОБА_4 не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.06.2015 між ПАТ КБ «ПриватБанк», від імені якого діяла ОСОБА_3 як керівник відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Городенці, та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDWFD900 (вклад "Депозит Плюс"), за яким ОСОБА_1 передала Банку, а Банк прийняв суму вкладу в розмірі 5 000,00 EUR терміном до 30.06.2016 включно, зі сплатою 16 % річних, та відкрив позивачці особовий рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад (а.с. 3, 46, 53-54).

Договір виконаний у письмовій формі, підписаний сторонами, скріплений печаткою банку та один його примірник позивачка отримала особисто.

На час укладення договору банківського вкладу ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, а саме працювала на посаді керівника відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Городенці, про що зазначено у самому договорі, та відповідно мала повноваження на укладення договорів банківського вкладу, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті).

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 вказаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватись відокремленим підрозділом банку юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174) банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 8), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 9), заява на видачу готівки (додаток 10), прибутковий касовий ордер (додаток 11), видатковий касовий ордер (додаток 12), грошовий чек (додаток 13), квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав (додаток 22), квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою.

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90 цс 19, зверула увагу на те, що розглянувши 29.11.2017 справу № 6-109цс17, Верховний Суд України як і справах № 6-118цс14 та № 6-17цс12 теж зазначив, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

У справі № 6-109цс17 Верховний Суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява на внесення готівки не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки, а судам нижчих інстанцій необхідно у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків, внесення сум і наводити відповідні висновки у судовому рішенні.

У постанові від 10 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду, вказавши на необхідність конкретизувати правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі № 6-109цс17, дійшла наступних висновків щодо застосування норм права.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті).

Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Встановлено, що на підтвердження внесення суми вкладу в розмірі 5 000,00 Євро на депозитний рахунок по договору № SAMDWFD900 (вклад «Депозит Плюс») ОСОБА_1 надала копію прихідної квитанції «референс» SAMDNWFD900, копії якої було витребувано судом від правоохоронних органів, у зв`язку із визнанням такої квитанції разом з договором від 30.06.2015 року речовими доказами у кримінальному провадженні, у якому позивачка визнана потерпілою, про що свідчить лист слідчого управління Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області № 4911/108/24-2017 від 04.05.2017 року (а.с. 31).

У вказаній квитанції зазначено реквізити договору, сума 5000,00, валюта - Євро, номер рахунку депозиту, що співпадає з тим, який згідно договору Банк відкрив для зарахування вкладу позивачки, прізвище позивачки, а також у ній міститься штамп із датою, МФО банку, прізвищем відповідального працівника ( ОСОБА_3 ) та його підпис (а.с. 45).

Відсутність у квитанції обов`язкових реквізитів, передбачених профільними нормативними актами Національного банку України для документів, що підтверджують приймання банком готівки, не вказує на недопустимість такого документа як письмового доказу по справі та його недостовірність, і свідчить про дотримання сторонами письмової форми договору банківського вкладу з огляду на те, що таку складено уповноваженим працівником банку, квитанція містить найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа), тобто підтверджує обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи зміст договору банківського вкладу та квитанції «референс», суд першої інстанції вірно встановив, що між банком і позивачкою виникли договірні відносини та дійшов правильного висновку, що при укладенні договіру банківського вкладу, сторони дотрималися його письмової форми.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1060 ЦК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Пунктом 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок сторони щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, також визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Судом при встановленні розміру неповернутої суми депозитного вкладу також враховано дані, які містяться в розписці від 18.07.2015 року ОСОБА_3 (на той час керівник відділення ПАТ КБ «Приватбанк), що вона зобов`язалася 21.07.2015 повернути позивачці борг у сумі 3 250 Євро (а.с. 5).

При цьому відповідач не довів, що його як банку зобов`язання за депозитним вкладом ОСОБА_1 виконане належним чином, тобто, що остання отримала суму вкладу повністю.

Отже, судом встановлено, що сума неповернутого вкладу складає саме 3 250 Євро, а згідно Довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» станом на 26.12.2016 курс гривні відносно євро становив: за 100 євро 2 738,2589 грн (а.с. 62)

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, та сума, яка підлягає поверненню позивачу становить 3 250 Євро, що еквівалентно станом на день подачі (написання) позовної заяви відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти встановленої Національним банком України 88 993,41 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що нарахування процентів на суму шкоди є подвійною мірою відповідальності, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, депозитна процентна ставка не може застосовуватися в даному випадку, а розрахунок позивача в цій частині не обґрунтований належними та допустимими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про повернення позивачці лише суми вкладу за договором банківського вкладу «Депозит Плюс», а вимоги про стягнення процентів за вкладом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання ухвалою суду від 04.08.2017 року залишені без розгляду у зв`язку з поданням представником позивачки такої заяви.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду від 04 серпня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.