П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 листопада 2019 року місто Київ

справа № 761/11805/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/10750/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Андрієнко А.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Савицького О.А. від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 червня 2017 року з вини ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки Renualt, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої останній пошкодив подвір`я будинку АДРЕСА_1 , співвласником якого є позивач.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в публічному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - ПАТ "НАСК "Оранта") згідно полісу № АК/1792541 від 15 квітня 2017 року, проте відповідач відмовляється виплачувати страхове відшкодування.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 38 804 грн. 78 коп., пеню в розмірі 8 584 грн. 52 коп., інфляційні втрати в розмірі 859 грн. 90 коп., 3 % річних в розмірі 753 грн. 62 коп. із зазначенням в рішенні про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду, моральну шкоду в розмірі 7 000 грн., вартість проведення оцінки матеріального збитку в розмір 2 500 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта"

на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 38 804 грн. 78 коп., витрати на проведення вартості матеріального збитку в розмірі 2 500 грн., пеню в розмірі 8 584 грн. 52 коп., інфляційні втрати в розмірі 859 грн. 90 коп., 3 % річних в розмірі 753 грн. 62 коп., витрати по платі судового збору в розмірі 1 344 грн. 80 коп. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь держави судовий збір в розмірі 64 грн. 80 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року заяву ПАТ "НАСК "Оранта" про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "НАСК "Оранта", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнувши на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 5 864 грн. 75 коп., пеню в розмірі 682 грн. 31 коп., 3% річних в розмірі 118 грн. 57 коп., інфляційні втрати в розмірі 225 грн. 76 коп. Скаржник зазначає, щонерухоме майно, яке було пошкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, належить позивачу лише в розмірі ј частини, а тому страхове відшкодування підлягає стягненню у відповідному розмірі від оціненої шкоди; при визначенні розміру майнової шкоди, суд безпідставно взяв до уваги наданий позивачем звіт про оцінку від 12 червня 2018 року, оскільки розрахунок матеріального збитку зроблений не на момент дорожньо-транспортної пригоди, а на час його проведення, крім того такий доказ був поданий з порушенням стадійності процесу; суд дійшов помилкового висновку, що граничний строк виплати страхового відшкодування сплив 1 січня 2018 року, оскільки термін страхового відшкодування переривався внаслідок неподання позивачем документів про право власності на пошкоджене майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказував, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7 000 грн. сторонами не оскаржується, а тому в силу статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 29 червня 2017 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Renualt, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода у якій останній пошкодив подвір`я будинку АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта" згідно полісу обов`язкового

страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1792541від 15 квітня 2017 року.

30 червня 2017 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про настання страхового випадку.

1 липня 2017 року на замовлення ПАТ "НАСК "Оранта" товариством з обмеженою відповідальністю "Ай Експерт" (далі - ТОВ "Ай Експерт") проведено огляд пошкодженого подвір`я будинку АДРЕСА_1 і складено дефектний акт огляду майна від 1 липня 2017 року, на підставі якого складено звіт про незалежну оцінку вартості матеріального / майнового збитку, завданого власнику майна № 16/0717 від 20 липня 2017 року, згідно з яким вартість збитків складає 23 459 грн. (І том, а. с. 42-56).

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 3 серпня 2017 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП.

3 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "НАСК "Оранта" із заявою про страхове відшкодування, зазначивши, що страхове відшкодування слід перерахувати на його рахунок, відкритий у ПАТ "Альфа - Банк".

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до керівника ПАТ "НАСК "Оранта" зі скаргою на дії працівників страхової компанії, посилаючись на те, що страхове відшкодування йому не виплачено, матеріали страхової справи не видають на ознайомлення, розмір оціненої шкоди не повідомляють.

5 грудня 2017 року ПАТ "НАСК "Оранта" складено страховий акт № ОЦВ-17-6303/1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування зменшено у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить лише ј частина пошкодженого майна, а тому виплаті підлягає 5 864 грн. 75 коп. (І том, а. с. 58, 59).

Листом № 09-02-12/10172 від 19 грудня 2017 року страхова компанія повідомила позивача про здійснення страхової виплати в розмірі 5 864 грн. 75 коп. на його рахунок у ПАТ "Альфа - Банк" (а.с. 62).

Проте регламентна виплата не була здійснена у зв`язку з помилкою працівника ПАТ "НАСК "Оранта".

Вказана обставина сторонами не заперечується.

Вважаючи, що звіт про оцінку майна № 16/0717 від 20 липня 2017 року втратив актуальність, ОСОБА_1 у червні 2018 року звернувся із заявою про визначення вартості матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до ТОВ "Апрайсел ЮА".

Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку від 12 червня 2018 року, складеного ТОВ "Апрайсел ЮА" на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначена в розмірі 38 804 грн. 78 коп. (І том, а. с. 93 - 144).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що дії страхової компанії по невиплаті страхового відшкодування є неправомірними, а тому страхове відшкодування повинно бути сплачено в розмірі, визначеному на підставі звіту ТОВ "Апрайсел ЮА" від 12 червня 2018 року з урахуванням пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних. При цьому суд не взяв до уваги звіт ТОВ "Ай Експерт" № 16/0717 від 20 липня 2017 року, оскільки його маркетинговий час (6 місяців з дати проведення оцінки) сплив.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування", ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать

законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого.

При цьому Розділом ІІІ Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок

здійснення страхового відшкодування на території України.

Так, пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

За положенням статті 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність", Постанови Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891 "Про затвердження Методики оцінки майна" та іншим нормативно-правовим актам.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, єдиним належним і достовірним доказом, який визначає розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, є звіт № 16/0717 з визначення вартості матеріального збитку від 20 липня 2017 року, складеного ТОВ "Ай Експерт" на замовлення ПАТ "НАСК "Оранта".

У матеріалах справи є інший звіт від 12 червня 2018 року, складений ТОВ "Апрайсел ЮА" на замовлення ОСОБА_1 про оцінку пошкодженого майна, у висновку якого зазначена інша сума вартості майнової шкоди.

Колегія суддів критично відноситься до вказаного звіту з визначення вартості матеріального збитку, оскільки розрахунок вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження подвір`я будинку АДРЕСА_1 , здійснений станом на проведення дослідження (червень 2018 року), а не на день дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, підставою для його проведення стало посилання позивача на закінчення терміну дії звіту № 16/0717 від 20 липня 2017 року, складеного ТОВ "Ай Експерт", проте таке твердження є помилковим, оскільки зі змісту цього звіту убачається, що встановлений маркетинговий час (шість місяців з дня складання оцінки) стосується лише тих випадків, коли мова йде про приватизацію майна шляхом викупу або продажу конкурентними способами (пункт 2.1 звіту).

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково визначив розмір майнової шкоди в сумі 38 804 грн. 78 коп. на підставі звіту ТОВ "Апрайсел ЮА" від 12 червня 2018 року.

Розмір страхової виплати, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1792541 від 15 квітня 2017 року.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З матеріалів справи убачається, що граничний строк виплати є 1 січня 2018 року, оскільки заява про страхове відшкодування була подана позивачем 3 жовтня 2017 року.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про те, що строк страхового відшкодування збільшений на кількість днів прострочення позивачем подання документів, які підтверджують його право власності на пошкоджене майно.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до страхової компанії з вимогою про надання інформації щодо страхового відшкодування, однак лише після написання скарги на дії працівників ПАТ "НАСК "Оранта" йому була надана вказана інформація та відповідно страхувальником подано необхідний документ (І том, а.с.13,14).

Аналізуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що затримка у прийнятті рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) викликана саме діями відповідача.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Ураховуючи викладене, з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 1 736 грн. 49 коп., три проценти річних в розмірі 570 грн. 73 коп. та пені в розмірі 6 439 грн. 33 коп., які розраховуються за період з 1 січня 2018 року по 23 жовтня 2018 року та від розміру невиплаченого страхового відшкодування в сумі 23 459 грн. 00 коп.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що нерухоме майно, яке було пошкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, належить позивачу лише в розмірі ј частини, а тому страхове відшкодування підлягає стягненню у відповідному розмірі від оціненої шкодиє безпідставним та відхиляється колегією суддів з огляду на таке.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (стаття 356 ЦК).

Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно (частина 1 статті 356 ЦК), а не на конкретно визначену частку в майні. Спільна часткова власність характеризується множинністю суб`єктів і єдністю об`єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна.

Ідея спільної часткової власності полягає в тому, що майно належить усім співвласникам одночасно. Тому зменшення майна внаслідок його пошкодження тягне за собою наслідки щодо всіх співвласників, а не одного чи кількох із них. У такому випадку зменшується об`єкт права власності, а не частки співвласників.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві

господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Отже, позивач має право на відшкодування матеріального збитку, завданого майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у повному обсязі, а не лише у кратній частині його частці у праві власності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 10 наведеної статті, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, при поданні позовної заяви, ОСОБА_1 мав сплатити 704 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2018 року), оскільки 1 % ціни позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, становить 490 грн. 02 коп. (1% від 49 001 грн. 92 коп.).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково (на 65,72%), то судовий збір з відповідача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 463 грн. 19 коп.

При цьому витрати позивача у розмірі 2 500 грн. на проведення оцінки вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодуванню не підлягають, оскільки колегією суддів такий доказ визнано необґрунтованим та до уваги не брався.

За подання апеляційної скарги ПАТ "НАСК "Оранта" сплачено судовий збір у розмірі 2 114 грн. 41 коп., що є більшим від встановленого законом розміру, оскільки відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви і в даному випадку складає 1 762 грн. 00 коп.

Також відповідачем було сплачено 960 грн. 50 коп. за подання заяви про перегляд заочного рішення, замість 881 грн.

Ураховуючи ту обставину, що позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ПАТ "НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 463 грн. 19 коп. сплаченого судового збору (65,72% від 704 грн. 80 коп.), а з ОСОБА_1 на користь ПАТ "НАСК "Оранта" 906 грн. 02 коп. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги ( 34,28% від 2 643 грн. (881 грн. + 1762 грн.) ).

Суд вважає за можливе провести взаємозалік та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "НАСК "Оранта" різницю судового збору в розмірі 442 грн. 83 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Здолбунівська, будинок № 7-Д; ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване

місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) страхове відшкодування в розмірі 23 459 грн., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 570 грн. 73 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 736 грн. 49 коп., пеню в розмірі 6 439 грн. 33 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" судові витрати в розмірі 442 грн. 83 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 7 листопада 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: А.М. Андрієнко

О.В. Шахова