Ухвала

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 725/6732/18

провадження № 61-18886ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петров Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, вимоги за яким було збільшено, просила суд зобов`язати відповідачів на підставі первинних документів здійснити кожному з них звірку розрахункових даних з ОСОБА_1 за спожитий нею природний газ за період з 01 квітня 2017 року по день звернення до суду зі складанням та підписанням відповідних двосторонніх актів звірки; зобов`язати ТзОВ «Чернівцігаз збут» надати позивачу підписану уповноваженою особою письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам разом із заявою-приєднанням до умов цього договору, яка є його невід`ємною частиною; зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» надати позивачу підписану уповноваженою особою письмову форму договору розподілу природного газу разом із заявою-приєднанням до умов цього договору, яка є його невід`ємною частиною.

В обґрунтування вказаних вимог посилалась на те, що в червні 2018 року вона звернулась в Управління соціального захисту населення Першотравневого району м. Чернівці з метою призначення субсидії, проте їй було відмовлено з посиланням на те, що у неї існує заборгованість за користування природнім газом в сумі 2 117,96 грн., а у липні 2018 року їй повідомили, що сума боргу становить вже 5 800,00 грн.

За наслідками неодноразових звернень восени 2018 року нею отримано відповіді про те, що на її адресу було направлено заяву-приєднання до типових умов договорів, а проведення тристоронньої звірки між нею та відповідачами не передбачено. Крім того, на запропоновані ОСОБА_1 дати проведення звірок представники відповідача не з`явились.

Зазначала, що між нею та відповідачами не врегульовані договірні відносини, оскільки вона не підписувала та не отримувала заяву-приєднання, а також вона не погоджується з розрахунком заборгованості, а не здійснення відповідачами звірки розрахункових даних порушує її права як споживача, оскільки обмежує її у доступі до інформації про наданні відповідачами послуги.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо здійснення звірки розрахункових даних зі складанням та підписанням відповідних двосторонніх Актів звірки, а також стягнення судових витрат скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівці газ» та товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівці газ збут» про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії по здійсненню звірки розрахункових даних зі складанням та підписанням відповідних двосторонніх Актів звірки закрито. В решті рішення залишено без змін.

16 жовтня 2019 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року в частині закриття провадження змінити, задовольнивши вимоги в цій частині; рішення суду першої інстанції в незміненій апеляційною інстанцією частині про відмову в задоволенні позовних вимог та постанову суду апеляційної інстанції про залишення в цій частині рішення без змін, - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500,00 грн (1 921,00 грн х 500).

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз збут» про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров