Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 189/2296/15-ц

провадження № 61-28326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року в складі судді

Лукінової К. С. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 07 червня 2017 року в складі колегії суддів: Лаченкової О. В.,

Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -

ВАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNOWGA00000005, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит

у розмірі 23 271,46 доларів США на термін до 08 травня 2018 року, а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Назабезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договоромміж ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 18 квітня 2008 року укладений договір поруки, за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань

у повному обсязі за кредитним договором від 08 травня 2008 року

№ DNOWGA00000005.

06 листопада 2012 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 08 травня 2008 року № DNOWGA00000005. Графік повернення кредиту викладено в новій редакції.

06 листопада 2012 року між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель

солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором від 08 травня

2008 року № DNOWGA00000005 та додатковою угодою № 1 до кредитного договору, згідно з яким кредитор надав боржнику кредит у сумі

35 328,17 доларів США.

Відповідачі належним чином умови кредитного договору від 08 травня

2008 року № DNOWGA00000005 не виконували, у зв`язку з чим станом на

03 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі: 51 905,75 доларів США, яка складається з: 29 141,54 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 223,69 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 488,78 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 251,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 17 316,79 доларів США - штрафи згідно з пунктом 2 додаткової угоди; а також штрафи відповідно до договору: 11,84 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 471,14 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження Національного банку України (далі - НБУ) від 03 серпня 2015 року складає 1 096 249,44 грн.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 08 травня

2008 року № DNOWGA00000005 у розмірі 51 905,75 доларів США.

10 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що кредитний договір від 08 травня

2008 року № DNOWGA00000005, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», є незаконним та таким, що суперечить нормам частини першої статті 203, статті 215 ЦК України та статтям 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважала, що умови договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, їх наслідками є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Зазначала, що у порушення пункту 2 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав їй як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги законодавства.

Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1

просила суд визнати кредитний договір від 08 травня 2008 року

№ DNOWGA00000005, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», недійсним; визнати додаткову угоду від 06 листопада 2012 року № 1 до кредитного договору від 08 травня 2008 року № DNOWGA00000005, укладену між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», недійсною.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області

від 18 травня 2016 року провадження за позовною заявою ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . про стягнення заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області

від 09 лютого 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно заборгованість за кредитним договором

від 08 травня 2008 року № DNOWGA00000005 та додатковою угодою

від 06 листопада 2012 року № 1 станом на 03 серпня 2015 року в сумі

51 905,75 доларів США, яка складається з: 29 141,54 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 223,69 доларів США - заборгованість

за процентам за користування кредитом; 488,78 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 251,97 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

17 316,79 доларів США - штрафи згідно з пунктом 2 додаткової угоди;

а також штрафи відповідно до договору: 11,84 доларів США - штраф (фіксована частина); 2 471,14 доларів США - штраф (процентна складова), що за курсом 21,12 відповідно до службового розпорядження НБУ

від 03 серпня 2015 року складає 1 096 249,44 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі належним чином умови кредитного договору не виконали, у зв`язку з чим у них утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку, тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не довела обставин та підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього. Крім того, судом зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, що є ще однією підставою для відмови у задоволенні її зустрічного позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого

2017 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з відповідачів, оскільки останні умови кредитного договору не виконали, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору та додаткової угоди недійсними, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не довела обставин та підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього. Крім того звернулася до суду з цим позовом із пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 ,

посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу

апеляційного суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання кредитного договору від 08 травня 2008 року та додаткової угоди від 06 листопада 2012 року № 1 до кредитного договору від 08 травня

2008 року недійсними та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Судові рішення в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не оскаржуються, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№189/2296/15-ц з Покровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

12 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що кредитний договір від 08 травня 2008 року

№ DNOWGA00000005 і додаткова угода від 06 листопада 2012 року № 1 до цього договору укладені з порушенням статтей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що свідчить про їх недійсність.

Зазначає, що в порушення умов додаткової угоди від 06 листопада

2012 року№ 1 до кредитного договору від 08 травня 2008 року

№ DNOWGA00000005 банк не надав їй коштів, передбачених указаною угодою.

Крім того, вважає, що суди попередніх інстанцій до її позовних вимог безпідставно застосовано позовну давність.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ВАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNOWGA00000005, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у сумі 23 271,46 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором,а саме: 20 000,00 доларів США -споживчі цілі; 600,00 доларів США - сплата винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 142,86 доларів США - страхування майна; 100,00 доларів США - особисте страхування; 2 428,60 доларів США - сплата страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору. Кредитні кошти надаються строком з 08 травня 2008 року по 08 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 18 квітня

2008 року укладений договір поруки, за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором від 08 травня

2008 року № DNOWGA00000005.

Згідно з розрахунком, наданим банком, у зв`язку з невиконанням

ОСОБА_1 зобов`язаннь за кредитним договором станом на 26 жовтня 2012 року виникла заборгованість, яка складалась з: поточної заборгованості за тілом кредиту - 16 313,38 долар США; простроченої заборгованості за тілом кредиту - 3 278,12 доларів США; заборгованості за процентами - 10 546,21 доларів США; загальна сума заборгованості зі сплати пені за порушення строків розрахунків - 16 084,70 доларів США; залишок заборгованості за комісією - 2 811,62 доларів США, а всього -

49 034,03 доларів США .

06 листопада 2012 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 08 травня 2008 року № DNOWGA00000005, відповідно до якої сторони дійшли згоди про внесення змін у кредитний договір

№ DNOWGA00000005, а саме: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 17 316,79 доларів США; у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених графіком погашення кредиту (додаток № 1 до цієї додаткової угоди), понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 17 316,79 доларів США. При цьому визначено зменшення заборгованості за відсотками - до 0 доларів США, комісії -

0 доларів США. Цією ж угодою змінено кінцевий термін кредитування -

до 10 травня 2023 року та змінено суму кредитування: 35328,17 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів - 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу. Періодом сплати вважати період

з 20 по 25 число кожного місяця. Позичальник повинен сплачувати банку щомісячний платіж у сумі 587,24 доларів США для погашення заборгованості. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції.

06 листопада 2012 року між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки, за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у за кредитним договором від 08 травня 2008 року № DNOWGA00000005 та додаткової угоди № 1 до кредитного договору.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк,

на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на

які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом частини п`ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції Закону України від 01 грудня 2005 року

№ 3161-IV, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення,

є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Під час застосування положення статті 18 згаданого Закону до спірних правовідносин для судів є обов`язковим правовий висновок, викладений

у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі

№ 6-40цс13, згідно з яким визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судами встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх його істотних умов; ОСОБА_1 на момент укладання спірного кредитного договору та додаткової угоди до нього не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконувала його тривалий період часу, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань; позивач тривалий час виконувала умови договору.

За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Отже, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 не довела обставин та підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позов є необґрунтованим, а також посилались на застосування строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є такі факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про застосування строків позовної давності та просило відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову (а.с. 161 т. 1).

Суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки тому, що відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суди попередніх інстанцій вказаних вимог закону не врахували та відмовили в позові за безпідставністю позовних вимог ОСОБА_1 і застосували строк позовної давності.

За таких обставин, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року підлягають зміні

в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виключивши з мотивувальної частини судових рішень посилання на застосування строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 21 серпня 2017 року зупинено виконання рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для його скасування відсутні, тому виконання рішення Покровського районного суду

Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області

від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виключивши з мотивувальної частини судових рішень посилання на застосування строку позовної давності.

В іншій частині рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Покровського районного суду

Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк