ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9436/19 Справа № 212/5049/19 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5049/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Зубакової В.П.,

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бутко Олександр Олександровичта відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2019 рокуяке ухвалене суддею Дехтою Р.В. о 15 годині 58 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бутко О.О., звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПРАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві.

Позов мотивовано тим, що батько позивача ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 року під час виконання трудових обов`язків водія автомобіля з транспортування гірничої маси ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК». По факту нещасного випадку був складений акт форми Н-1 № 7 про нещасний випадок, відповідно до висновків якого нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 16 годині 50 хвилин, смерть наступила внаслідок раптового обвалу породи.

Звістка про смерть батька призвела до того, що позивач зазнав сильного нервового потрясіння, незважаючи на сплив часу він постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть батька не залишають його до теперішнього часу. Внаслідок втрати батька, йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він назавжди позбавлений батьківського спілкування, турботи та любові рідного батька. Після загибелі батька його нормальні життєві зв`язки були знищені, він постійно відчуває почуття туги та самотності і до теперішнього часу не може оговтатися від втрати близької людини, перебуваючи в напруженому стані.

Моральну шкоду внаслідок смерті батька позивач оцінює у 192 100,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача на свою користь без утримання податків та зборів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб у розмірі 99 999, 00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 999,00 гривень.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бутко О.О., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити його розмір до 192 100,00 гривень, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Втрата батька є втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що він зазнав сильного нервового потрясіння, він втратив близьку для нього людину, за життя в нього з батьком були тісні сімейні відносини, вони відчували взаємні почуття любові один до одного. Після його загибелі, нормальні життєві стосунки позивача були знищені, він до теперішнього часу відчуває почуття туги та самотності. При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності. Крім того, зазначає що рішення суду не відповідає принципам єдності сталої судової практики за результатами розгляду аналогічних справ.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПРАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача до 50 000,00 грн. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що серед осіб, які допустили порушення законодавчих актів з охорони праці, та визнанні актом відповідальними за нещасний випадок є також і сам постраждалий, що підтверджується актом про нещасний випадок. Вважає, що матеріали справи не містять жодних медичних документів щодо підтвердження моральних страждань позивача, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ. Крім того, підприємство ніколи не залишалось осторонь від сімей працівників, які загинули на виробництві.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача - адвоката Бутка О.О., представник ПРАТ «ЦГЗК»просить апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, завданої позивачу смертю батька на виробництві до 50 000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бутка О.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, представника відповідача Громко Н .В . , яка підтримала апеляційну скаргу відповідача та просила її задовольнити та залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву відповідача ПРАТ «ЦГЗК», колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача, від імені та в інтересах якої діє адвокат Бутко О.О. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками в свідоцтві про народження зазначені ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а.с.7).

08.04.2001 року о 16 годині 50 хвилин на перезагрузочному пункті Петровського руднику ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», під час виконання трудових обов`язків водія автомобіля з транспортування гірничої маси, внаслідок раптового обвалу породи ОСОБА_2 загинув.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рога Дніпропетровської області від 09 квітня 2001 року, актовий запис № 612, ОСОБА_2 помер у віці 45 років (а.с.3).

По факту нещасного випадку було складено Акт про нещасний випадок № 07, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 16 годині 50 хвилин на перезагрузочному пункті Петровського руднику ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», відповідно до висновку якого нещасний випадок стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 16 годині 50 хвилин, смерть наступила внаслідок раптового обвалу породи.

Особами, які допустили порушення законодавства та інших нормативних актів з охорони праці, згідно пункту 6 Акту спеціального розслідування нещасного випадку від 23 квітня 2001 року, визнано: ОСОБА_6 гірничого майтра екскаваторної дільниці № 1 Петровського рудника, ОСОБА_7 механіка колони управління технологічного автотранспорту, ОСОБА_8 - начальника екскаваторної дільниці № 1 Петровського рудника, ОСОБА_9 машиніста екскаватора, ОСОБА_10 начальника колони технологічного транспорту Управління технологічного автотранспорту, ОСОБА_2 водія з транспортування гірничої маси (а.с.29-35).

Згідно пункту 4 вказаного Акту причинами нещасного випадку визнано: незадовільну організацію робіт на перезагрузочному пункті, порушення п.п. 74,267, 268,271 «Правил безпеки при розробці родовищ корисних копалин відкритим способом», низьку виробничу дисципліну працівників кар`єру № 3 Петровського руднику та автотранспортного цеху № 3 Управління технологічного автотранспорту, порушення п.п.1.3;2.4;3.2;3.3;3.7;5.1;5.2 «Інструкції з безпечного ведення робіт на бульдозерних відвалах і перезагрузочних пунктах кар`єра» ( а.с. 29-35).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача ПРАТ «ЦГЗК», суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 працював в ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПРАТ «ЦГЗК» і смерть його настала на виробництві під час виконання трудових обов`язків, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тому його синові має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що смерть ОСОБА_2 сталася на виробництві під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю ОСОБА_2 на ПРАТ «ЦГЗК», як правонаступника ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано ступінь вини загиблого, оскільки, згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань. Смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою батька, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач після смерті батька зазнав глибоких моральних переживань, переносив та переносить моральні страждання, усвідомлюючи, що в нього немає батька, залишившись без моральної та матеріальної підтримки, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, завдано глибоких моральних страждань, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок смерті батька.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивачки з рідною людиною.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повному обсязі відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та роз`ясненням, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Тому, колегія суддів, приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача, щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини смерті батька позивача - ОСОБА_2 , беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі урахував тяжкість та глибину страждань позивача у зв`язку із смертю рідної людини - його батька, безповоротність такої втрати, що спричинило йому тяжкі моральні страждання, у зв`язку з чим вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 99 999,00 грн. до 150 000,00 грн.

В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача з 99 999,00 грн. до 50 000,00 грн.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ПРАТ «ЦГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1500 грн. за подання позову та 2250 грн. за подання позивачем ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_11 , апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бутко Олександр Олександрович - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 99 999,00 гривень до 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 999 гривень 00 копійок до 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 ( нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: