Справа № 310/6250/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05 листопада 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мариніна О.В.

при секретарі Артьоменко Д.О.

представника позивача адвоката Корнієнко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу 310/6250/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , котру придбала у ТОВ «Кредитні ініціативи». За вказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_2 , який за місцем реєстрації не проживає, та як стало відомо позивачу є одним з попередніх власників квартири, котрий не знявся з реєстрації з вказаної квартири, після того як ТОВ «Кредитні ініціативи» оформило на неї право власності. Відповідач витрат на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує та реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди у здійсненні прав власника. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити та пояснив, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, є одним з попередніх власників квартири, котрий не знявся з реєстрації з вказаної квартири, після того як ТОВ «Кредитні ініціативи» оформило на неї право власності. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про слухання справи повідомлений належним чином, відзиву, заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення слухання справи не надав. Тому, відповідно ст. 280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що договором купівлі-продажу від 23.07.2019 року.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради № 3115 від 03.07.2019 року місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Вказане також підтверджується інформацією з реєстру територіальної громади Бердянської міської ради, наданої суду відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради.

Факт не проживання відповідача у вказаній квартирі підтверджується показами свідка ОСОБА_4 , допитаного у судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що тривалий час знайомий з позивачем. В квартирі був особисто так як в липні - серпні 2019 року допомагав ОСОБА_1 перевозити туди речі та будівельні матеріали. Квартира на момент придбання до проживання була не придатна, так як в ній відсутні комунікацій, вбиральня, ремонт тощо. ОСОБА_2 йому не відомий. В квартирі він не проживає, його речей там немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач не був та не є членами сім`ї позивачів по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст. ст. 263-265, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою квартира АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 05.11.2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. В. Маринін