Справа № 202/3682/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 листопада 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Бєльченко Л.А

при секретарі - Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначила, що 04.04.18 року вона була прийнята на роботу в ТОВ «Кіровоградпостач» менеджером зі збуту з окладом у розмірі 8000 грн. Наказом № 245 від 21.05.2018 року її було звільнено з займаної посади згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України, за згодою сторін. Проте таку заяву про звільнення вона написала на пропозицію свого безпосереднього керівника ОСОБА_2 , фактично під психологічним тиском з боку останнього. Так, ОСОБА_2 після того як йому стало відомо, що вона вагітна, став наполягати на її звільненні, оскільки його не влаштовувало, що вона знаходиться на лікарняному. 21.05.2018 року, у зв`язку з поганим самопочуттям, вона, попередньо повідомивши керівництво, пішла з роботи, але вже в цей же день вона звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій повідомляла про відкликання заяви про звільнення, оскільки вона не відповідала її волевиявленню. 22.05.2018 року вона не була присутня на роботі у зв`язку з погіршенням здоров`я. Однак, коли 23.05.2018 року вона з`явилась на роботі, її було повідомлено про звільнення за пунктом 1 частини1 статті 36 КЗпП. Крім того, позивач зазначила, що вона була прийнята на роботу з помісячним окладом у розмірі 8000 грн. Проте після звільнення їй була нарахована і виплачена заробітна плата за період з 04.04.2018 року по 21.05.2018 року, виходячи з окладу 4400 грн., таким чином, за час її роботи не була виплачена заробітна плата в сумі 5640 грн. Тому позивач просила скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді в ТОВ «Кіровоградпостач» на посаді менеджера зі збуту з окладом 8000 грн., стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути невиплачену частину зарплати за період з 04.04.2018 року по 21.05.2018 року у розмірі 5640 грн.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Ковалевський М.С. підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Виноградова Л.Г., яка приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, зазначивши, що позивач була прийнята на роботу в ТОВ «Кіровоградпостач» 04.04.2018 року менеджером зі збуту і їй нараховувалась заробітна плата у розмірі 3723 грн. За період роботи з 04.04.2018 року по 21.05.2018 року їй було нараховано зарплату у розмірі 6326,60 грн. та виплачено 5092,91 грн. (за відрахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1138,79 грн. та військового збору), що підтверджується відповідною довідкою. Твердження позивача, що її посадовий оклад становить 8000 грн. не відповідає дійсності і не підтверджується жодним доказом. Також представник відповідача зазначила, що 21.05.2018 року позивачем було подано заяву про звільнення за згодою сторін. Наказом 245-К від 21.05.2018 року її було звільнено з посади менеджера зі збуту згідно з пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП. Твердження позивача, що вона піддавалась психологічному тиску не відповідає дійсності і не підтверджується жодним доказом. Текст електронного повідомлення, наданого позивачем на підтвердження її позовних вимог в цій частині позову, з лінгвістичної точки зору не свідчить про будь - який тиск на позивача. Крім того, представник відповідача указала, що ніякої заяви від позивача про відкликання її заяви про звільнення до відповідача не надходило. До позову надано поштовий конверт з адресою офісу відповідача в м. Києві, але на підтвердження яких обставин наданий цей конверт позивачем, не зрозуміло, оскільки за результатами відстеження через офіційний сайт Укрпошти за штрих - кодом ідентифікатором, на відділення пошти конверт було надано 22.05.2018 року, тобто після звільнення позивача. Під час отримання копії наказу про звільнення і трудової книжки 23.05.2018 року позивач незгоди з наказом про її звільнення не виказувала. Представник відповідача вважає, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає, тому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до Наказу № 162-К від 04.04.2018 року ОСОБА_1 була прийнята в ТОВ «Кіровогдадпостач» на посаду менеджера зі збуту з 04.04.2018 року. Згідно із штатним розписом, затвердженим директором ТОВ «Кіровоградпостач» 26.03.2018 року, посадовий оклад менеджера зі збуту становить 3723 грн. (а.с.63,198,199). Наказом № 245-К від 21.05.2018 року позивача звільнено з посади менеджера зі збуту з 21.05.2018 року відповідно до пункту 1 частини1 статті 36 КЗпП на підставі поданої нею заяви (а.с. 29,62).

Положенням пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України встановлено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суд України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року зауважено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Виходячи з встановлених у справі обставин і відповідних їм правовідносин, судом підлягають з`ясуванню такі питання: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості щодо припинення договору за угодою сторін.

Дотримуючись принципу оцінки доказів, суд вважає доведеним, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін, згідно з вимогами діючого законодавства.

Так, написавши власноручно заяву про звільнення з 21.05.2018 року за угодою сторін, позивач проявила своє волевиявлення щодо її звільнення з займаної посади. Видавши 21.05.2018 року Наказ № 245-К про звільнення ОСОБА_1 з 21.05.2018 року, відповідач тим самим підтвердив згоду на звільнення позивача за угодою сторін. Зазначене свідчить, що між сторонами існувала домовленість щодо припинення трудового договору за взаємною згодою.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає доведеним, що в момент видачі наказу про звільнення волевиявлення позивача на припинення трудового договору було вільним, оскільки, як встановлено, під час отримання копії наказу про звільнення 23.05.2018 року ОСОБА_1 ніякої незгоди з цим наказом не виказувала, намірів продовжувати роботу не висловлювала, про що не заперечувала допитана у якості свідка в режимі відеоконференції позивач. Про відсутність наміру позивача продовжувати роботу в ТОВ «Кіровоградпостач» свідчить і те, що 21.05.2018 року ОСОБА_1 залишила робоче місце, а 22.05.2018 року не з`явилась на роботу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що 22.05.2018 року нею на адресу відповідача була направлена заява від 21.05.2018 року про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін. В матеріалах справи на а.с. 38 міститься поштовий конверт з адресою офісу відповідача; за результатами відстеження з офіційного сайту Укрпошти за штрих-кодом ідентифікатором 4420 даний поштовий конверт було здано на відділення пошти 22.05.2018 року, тобто після звільнення позивача (а.с.54). Суд також вважає, що не встановлено об`єктивних даних про те, що заява про звільнення була написана позивачем під психологічним тиском з боку її безпосереднього керівника. Наданий на підтвердження цього текст електронного повідомлення на а.с. 14 від 03.05.2018 року не містить відомостей про те, що на позивача здійснювався психологічний тиск під час написання нею 21.05.2018 року заяви про звільнення за угодою сторін. Суд вважає доведеним, що сторони дійсно домовились про припинення трудового договору з 21.05.2018 року, про що був виданий відповідний наказ про звільнення згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП. Відмовитись від домовленості про розірвання трудового договору за угодою сторін можливо лише за згоди працівника і роботодавця.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для скасування наказу про звільнення позивача, поновлення її на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд також не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення невиплаченої частини зарплати за період з 04.04.2018 року по 21.05.2018 року у розмірі 5640 грн.

Як встановлено під час розгляду справи і це підтверджується матеріалами справи, позивач була прийнята в ТОВ «Кіровоградпостач» менеджером зі збуту з окладом 3723,0 грн. Тому посилання ОСОБА_1 на те, що під час оформлення наказу № 162-К від 04.04.2018 року про прийняття її на посаду менеджером по тендерам їй було повідомлено про розмір її окладу в сумі 8000 грн. і, що це підтверджується відомостями, які були розміщені у рекламному оголошені відповідача на відповідному сайті, суд вважає неспроможними, оскільки це спростовується записом в трудовій книжці позивача, копією особової картки працівника, копією наказу про прийняття на роботу ОСОБА_1 , штатним розписом, довідкою про доходи ОСОБА_1 (а.с.6,7,61,63,199).

За таких обставин, суд відмовляє позивачеві у задоволені позовних вимог повністю.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.20111 року позивач звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати по сплаті судового збору суд відносить на користь держави.

Керуючись ст. ст.4,5,10,12,13,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградпостач» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.