П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року м. Київ

Справа № 755/15687/18

Провадження: № 22-ц/824/12152/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» про виплату всіх належних працівнику сум при звільненні та виплату заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ТОВ «СЗ Холдинг» про виплату всіх належних працівнику сум при звільненні та виплату заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, у якому просиласуд стягнути з ТОВ «СЗ Холдинг» на її користь не нараховану та не виплачену їй при звільненні грошову компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки за період роботи на підприємстві з 01.09.2008 року по 18.06.2018 року; стягнути з ТОВ «СЗ Холдинг» на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй при звільненнісум з 19.06.2018 року по день постановлення рішення. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 01.09.2008 року по 18.06.2018 року працювала на посаді менеджера з зовнішньоекономічної діяльності в ТОВ «СЗ Холдинг» та наказом по підприємству від 18.06.2018 року №Сз-9-У00003-23 була звільнена із займаної посади за ч. 4 ст. 40 КЗпП України. При звільненні їй не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки. З банківської виписки за період з 01.01.2018 по 27.08.2018 року вбачається, що не зважаючи на те, що розмір середньомісячної заробітної плати становив 3059,00 грн., 15.06.2018 року їй виплачені лише 917,70 грн. Будь-яких інших виплат в день звільнення та в подальшому ТОВ «СЗ Холдинг» не здійснювало. Кількість невикористаних днів щорічної відпустки складає близько 40 (з розрахунку 24 дні за 1 рік), оскільки вона декілька останніх років підряд у відпустці не була. Точної кількості днів щорічної відпустки встановити не вдалось, оскільки ТОВ «СЗ Холдинг» не надав запитуваної інформації, в тому числі і щодо кількості днів невикористаної щорічної відпустки за весь період роботи на підприємстві. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на положення ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 116, 117, 238 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року та зазначила, що в разі вирішення спору про розміри належних до виплати сум при звільненні, відповідач повинен виплатити їйсередній заробіток за весь час затримки належних до виплати сум при звільненні по день постановлення рішення.

У листопаді 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «СЗ Холдинг» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, у якій ТОВ «СЗ Холдинг» просило стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в розмірі 3976,70 грн., посилаючись на те, що відповідачці безпідставно виплачується заробітна плата, оскільки на роботу вона не з`являється, своїх обов`язків не виконує, трудова книжка на підприємстві зберігається формально, тільки для збереження стажу роботи, а тому формально виплачується і заробітна плата у мінімальному розмірі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ТОВ «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_2 невиплачену при звільненні грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки за час роботи на підприємстві у розмірі 19 116,64 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з ТОВ «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 47 690 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «СЗ Холдинг» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, директор ТОВ «СЗ Холдинг» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення, а позов ТОВ «СЗ Холдинг» задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 порушила ст. 116 КЗпП. Факт відсутності ОСОБА_2 на роботі у день звільнення підтверджується доповідними записками, що містяться у матеріалах справи. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що трудова книжка ОСОБА_2 була направлена поштою 06.07.2018 року через її відсутність на робочому місці. Лист ОСОБА_2 про надання їй довідки про середню заробітну плату не є вимогою щодо проведення розрахунку всіх належних сум, оскільки містить лише прохання надати довідку про середню заробітну плату (дохід) за період І півріччя 2018 року. З вимогою про проведення розрахунку ОСОБА_2 до підприємства не зверталася, оскільки була відсутня на робочому місці, а тому ТОВ «СЗ Холдинг» не може нести відповідальність за не виплату компенсації за невикористану відпустку у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки така затримка сталася не з вини підприємства. На підприємстві діє зарплатний проект і про звільненого працівника підприємство повідомляє банк, після чого зарахування заробітної плати на відповідну картку є неможливим. Підприємство вважає, що з моменту виявлення формальності оформлення та до моменту звільнення ОСОБА_2 безпідставно їй було виплачено заробітну плату у розмірі 3 976,780 грн.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Босий Ю.М. в інтересах ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки обов`язок товариства щодо проведення виплати всіх належних сум при звільненні закріплений у КЗпП і не залежить від вчинення чи не вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій. Окрім того, скаржником будь-яких доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 безпідставно отримувала кошти, не надано.

В судовому засіданні адвокат Гринишин Є.В. в інтересах ТОВ «СЗ Холдинг» апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав, наведених у ній.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, 01.09.2008 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ТОВ «СЗ Холдинг» на посаду менеджера з зовнішньоекономічної діяльності. 18.06.2018 року її було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-10). Звільнення позивачем не оспорено.

23.08.2018 року ОСОБА_2 , посилаючись на положення ст.ст. 49, 110, 116 КЗпП України, звернулась до ТОВ «СЗ Холдинг» та просила надати їй довідку про середню заробітну плату за перше півріччя 2018 року, а також інформацію за червень, травень, квітень 2018 року про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, та про суму заробітної плати, що належить до виплати і кількість днів невикористаної відпустки за весь період її роботи в ТОВ «СЗ Холдинг». Вказану вимогу ТОВ «СЗ Холдинг» отримало 29.08.2018 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 12, з.б.а.с. 12).

Відповідно до доповідних бухгалтера ОСОБА_5 , що була адресована т.в.о. директора ТОВ «СЗ Холдинг», ОСОБА_2 з 11 по 15 червня була відсутня на роботі. причина відсутності невідома, на телефонний дзвінок на її мобільний вона не відповідає (а.с. 53-57).

Згідно довідки ТОВ «СЗ Холдинг» від 09.11.2018 року про нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за квітень 2018 року нараховано 3800,00 грн. - виплачено 3059,00 грн.; за травень 2018 року нараховано 3800,00 грн. - виплачено 3059,00 грн.; за червень 2018 року нараховано 1140,00 грн. - виплачено 917,70 грн. (а.с. 64).

Згідно копій наказів №№ СЗ-00000051 від 01.11.2010 року, ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку з 01.11.2010 року по 24.11.2010 року, протягом 24 календарних днів (за який період роботи надавалась відпустка не зазначено (а.с. 78), СЗ-00000050 від 05.10.2010 року з 06.10.2010 року по 29.10.2010 року, протягом 24 календарних днів (а.с. 79), СЗ-00000032 від 01.06.2012 року з 01.06.2012 року по 25.06.2012 року, протягом 24 календарних днів. (а.с. 80).

Задовольняючи первісний позов та стягуючи з відповідача на користь позивача 19116,64 грн. компенсації за невикористану відпустку без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, звільняючи позивача, в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України не виплатив їй компенсацію за невикористані дні відпустки, а тому позовні вимоги про стягнення компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку в порядку ст. 117 КЗпП є обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що товариством не надано належних, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_2 не виходила на роботу, і як наслідок безпідставно отримала 3 976,70 грн. заробітної плати.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Положеннями статей 4,6 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткової відпустки за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 роз`яснено, що якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки(основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Дійшовши вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, суд першої інстанції не врахував, що така компенсація стягується лише за рік, який передує звільненню.

Заявляючи про стягнення компенсації за попередні роки ОСОБА_2 не довела суду, що не використовувала щорічні відпустки за попередні роки з незалежних від неї причин. Напроти, судом було встановлено, що позивач, діючи на власний розсуд, не використовувала належне їй право на відпустку. В ході апеляційного перегляду справи вини підприємства у не наданні ОСОБА_2 щорічних відпусток за попередні роки не встановлено.

Як було правильно встановлено судом, відповідачем при звільненні ОСОБА_2 не було виплачено компенсацію за невикористані 24 дні відпустки.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абзац 4 п. 3 Порядку).

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року визначено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

При здійсненні розрахунку, суд першої інстанції вірно виходив із законодавчо визначеного мінімального розміру заробітної плати у 2017 році, яка становила 3200 грн., отже загальний розмір доходу ОСОБА_2 за період з червня 2017 року по травень 2018 року становить 41 400 грн. Вказаний розмір доходу слід розділити на відповідну кількість календарних днів року, за виключенням святкових і не робочих днів, тобто, загальний розмір доходу : (загальна кількість днів у році - святкові та не робочі дні). Отже, в даному випадку розрахунок виглядає наступним чином 41 400 грн. : (365 - 12) = 117 28 грн.

Ураховуючи визначений порядок розрахунку компенсації за невикористану відпустку, та виходячи з доходу позивача за останні 12 місяців роботи, що передували виплаті компенсації, кількості календарних днів у вказаному періоді, та кількості днів невикористаної відпустки, колегія суддів приходить до висновку, що з ТОВ «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 2814,72 грн. (117,28 х 24 (дні відпустки) = 2814,72 грн.) компенсації за невикористану відпустку. Сума компенсації за невикористану відпустку визначена без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

За таких підстав, сума компенсації за невикористану відпустку яка підлягає стягненню з ТОВ «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_2 підлягає зменшенню з 19116, 64 грн. до 2814,72 грн.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Враховуючи те, що факт затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 підтверджено матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «СЗ «Холдинг» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення відповідно до ст. 117 КЗпП.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо безпідставності стягнення середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП, оскільки ОСОБА_2 була відсутня на роботі у день звільнення, та вважає їх безпідставними.

Відповідно до норм КЗпП України відповідальність за не проведення остаточного розрахунку при звільненні покладається на роботодавця. Не проведення розрахунку з рпаціаником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченою ст. 117 КЗпП. Повний розрахунок при звільнення із працівником проводиться не на його вимогу, а це є обов`язком роботодавця і не може залежати від певної дії звільненої особи.

Тому, колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача, що причиною невиплати компенсації за невикористані дні відпустки була бездіяльність самої ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції наведено розрахунок суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача за весь час не проведення остаточного розрахунку. Даний розрахунок перевірено судом апеляційної інстанції та є правильним в частині визначення періоду, за який обраховується середній заробіток, та визначення розміру доходу, з якого обраховується середньоденна заробітна плата.

Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум. При цьому принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 461/6803/16-ц.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки задовольняються судом частково, на суму 2 814,72 грн. (компенсація за 24 календарних днів невикористаної відпустки), що становить 15 % від 19 116,64 грн. (сума компенсації, яка підлягала до стягнення у разі доведеності позовних вимог, за попередні роки), принцип співмірності у визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно до вище розрахованого розміру компенсації за невикористану відпустку, яка підлягає стягненню з ТОВ «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_2 , з 47 690 грн. до 7 153,5 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що з моменту виявлення формальності оформлення та до моменту звільнення ОСОБА_2 безпідставно їй було виплачено заробітну плату у розмірі 3 976,70 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Жодного документу (розрахунку) на підтвердження безпідставного отримання ОСОБА_2 заробітної плати в розмірі 3 976, 70 товариством суду не надано, при цьому, доповідні бухгалтера ОСОБА_5 про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці у відповідні дні не є належними доказами такої обставини, оскільки інформації про нарахування або не нарахування у ці дні заробітної плати не містять, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ТОВ СЗ «Холдинг» є правильним.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наявністю підстав для зменшення розміру невиплаченої при звільненні грошової компенсації за дні невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційна скарга директора ТОВ «СЗ Холдинг» ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року зміні в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «СЗ «Холдинг» про виплату всіх належних працівнику сум при звільненні та виплату заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно із положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_7 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме в розмірі 1050 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ «Холдинг» про виплату всіх належних працівнику сум при звільненні та виплату заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Зменшити суми, які підлягають стягненню із Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ «Холдинг» на користь ОСОБА_8 , у зв`язку з чим абзаци 2, 3, 5 резолютивної частини рішення викласти в новій редакції

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ «Холдинг» (, місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 12-ж) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) невиплачену при звільненні грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 2 814,72 (дві тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 72 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ «Холдинг» (, місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 12-ж) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7 153,50 (сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 50 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ «Холдинг» (, місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 12-ж) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ «Холдинг» (, місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 12-ж) в дохід держави судовий збір 704,80 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 4 листопада 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль