Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 309/1214/16-ц

провадження № 61-21258св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

треті особи: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь Сергій Іванович, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області у складі судді Сідей Я. Я. від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Мацунича М. В., Куштана Б. П., від 16 січня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про визнання договору іпотеки недійсним та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 02 вересня 2003 року вона уклала з ВАТ «Хустське автотранспортне підприємство 12142» договір оренди нежитлового приміщення та прилеглої до нього території, що використовується під кафе. На порушення умов договору оренди зазначене підприємство 12 квітня 2006 року продало ОСОБА_2 це приміщення.

У травні 2006 року вона звернулась до суду з позовом про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 12 квітня 2006 року.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2006 року задоволено її заяву про забезпечення вказаного позову та заборонено ОСОБА_2 провадити будь-які дії щодо спірного кафе.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2006 року, яке набрало законної сили, переведено на неї права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу від 12 квітня 2006 року, визнано її покупцем у вказаному договорі, виключивши з договору покупця ОСОБА_2 .

У подальшому, маючи намір розпорядитися вказаним майном, вона дізналась, що на забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_3 перед ВАТ КБ «Надра» ОСОБА_2 25 квітня 2007 року уклала з банком договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І., за яким передала в іпотеку банку нежитлову будівлю площею 51,1 кв. м, позначену на плані літ. Ш, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Обтяження нерухомого майна іпотекою зареєстровано, відчуження цього об`єкта - заборонено.

Отже, без її відома і поза її волею в іпотеку банку передано належне їй нерухоме майно, чим порушено право власності.

Укладаючи договір іпотеки, іпотекодавець всупереч вимогам закону та змісту договору, діючи недобросовісно, достеменно знаючи про наявність спору щодо майна, про ухвалене в ньому судове рішення, встановлене судом забезпечення позову тощо, засвідчила перед іпотекодержателем недостовірну інформацію щодо начебто відсутності прав і вимог третіх осіб стосовно майна, яке передавалося в іпотеку.

З фактом наявності спору щодо майна та судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 до укладання спірного іпотечного договору, був обізнаний і нотаріус Чіжмарь С. І., який попри це посвідчив договір.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір іпотеки від 25 квітня 2007 року № 2007/840-МК/47, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» і посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І.;

виключити з Державного реєстру іпотек відомості щодо обтяження нерухомого майна - нежитлової будівлі, склад ПММ, загальною площею 51,1 кв. м, позначеної в технічному плані літ. «Ш», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І.;

вилучити інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження, накладене приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І. 25 квітня 2007 року щодо заборони відчуження вказаного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 25 квітня 2007 року, укладений ОСОБА_2 із ВАТ КБ «Надра» і посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І.

Виключено з Державного реєстру іпотек відомості щодо обтяження нерухомого майна - нежитлової будівлі, склад ПММ, загальною площею 51,1 кв. м, позначеної в технічному плані літерою «Ш», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого 25 квітня 2007 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І.

Виключено інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження, накладене приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І. 25 квітня 2007 року щодо заборони відчуження нежитлової будівлі, склад ПММ, загальною площею 51,1 кв. м, позначеної в технічному плані літерою «Ш», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внесену у зв`язку з посвідченням договору іпотеки від 25 квітня 2007 року № 2007/840-МК/47, укладеного ВАТ КБ «Надра» із ОСОБА_2 як із іпотекодавцем та із ОСОБА_3 як із боржником за основним зобов`язанням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 на момент укладення договору іпотеки від 25 квітня 2007 року була власником нерухомого майна, переданого ОСОБА_2 в іпотеку банку. Крім того, на час укладення оспорюваного договору існувала судова заборона проводити будь-які дії щодо спірного нерухомого майна.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки оспорюваний договір іпотеки був укладений із порушенням вимог закону, внаслідок недобросовісних дій іпотекодавця, цим договором порушені законні майнові права та інтереси ОСОБА_1 щодо нерухомого майна, яке без її відома та всупереч наявним даним про її обґрунтований законний цивільний інтерес та щодо судової заборони на розпорядження ним, було передане в іпотеку.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що ПАТ КБ «Надра» не подавало до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності, а посилання у запереченнях на позов про обізнаність ОСОБА_1 з 2007 року про укладення оспорюваного договору іпотеки не є обґрунтованою заявою про застосування позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У лютому 2017 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» мотивована тим, що на момент укладання договору іпотеки судове рішення, яким на ОСОБА_1 переведені права покупця майна, ще не набрало законної сили, тому власником предмета іпотеки була ОСОБА_2 , а тому договір іпотеки укладений без будь-яких порушень закону. Крім того, суди не застосували строк позовної давності, про застосування якого заявлено у суді першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що вона не була обізнана про наявність ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2006 року щодо заборони на вчинення дій зі спірним майном, матеріали справи не містять доказів протилежного, а тому судові рішення ґрунтуються на припущеннях.

Отже, враховуючи відсутність у неї відомостей про судову заборону та відсутність відомостей в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження відповідно до зазначеної ухвали, вона мала право укласти оспорюваний договір іпотеки, оскільки у момент його укладення була власником спірного майна.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення (відзиви) на касаційні скарги, у яких просила відмовити у задоволенні касаційних скарг та залишити судові рішення без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві - Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі під літ. «Ш», загальною площею 51,1 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2006 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08 травня 2007 року і ухвалою Верховного Суду України від 06 грудня 2007 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Хустське автотранспортне підприємство 12142», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Гелеван С. І., про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди.

Вказаним судовим рішенням позов ОСОБА_1 задоволено частково. Переведено на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлової будівлі за планом земельної ділянки під літ. «Ш», загальною площею 51,1 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , посвідченого 12 квітня 2006 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С. І., між ВАТ «Хустське автотранспортне підприємство 12142» та ОСОБА_2 , та визнано у вказаному договорі покупцем ОСОБА_1 , виключивши з нього покупця ОСОБА_2

Позов ОСОБА_1 до ВАТ «Хустське автотранспортне підприємство 12142», ОСОБА_2 про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу був забезпечений шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 проводити будь-які дії щодо приміщення кафе по АДРЕСА_1 , орендарем якого є ОСОБА_1 , та не перешкоджати їй у здійсненні права користування орендованим приміщенням (ухвала Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2006 року).

25 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра»», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарем С. І., згідно з умовами якого на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 20 квітня 2007 року, ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нежитлову будівлю - склад ПММ загальною площею 51,1 кв. м, позначену на технічному плані літ. «Ш», що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продаж від 12 квітня 2006 року.

30 травня 2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду відповідає не у повному обсязі.

Щодо підставності позовних вимог

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У справі, що переглядається, установлено, щоухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19 квітня 2006 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Позов ОСОБА_1 до ВАТ «Хустське автотранспортне підприємство 12142», ОСОБА_2 про переведення прав покупця за договором купівлі-продажу був забезпечений шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 проводити будь-які дії щодо приміщення кафе по АДРЕСА_1 , орендарем якого є ОСОБА_1 , та не перешкоджати їй у здійсненні права користування орендованим приміщенням.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України 2004 року поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України 2004 року забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.

Установивши, що ОСОБА_2 було відомо про встановлення судом зазначеної заборони, оскільки зміст ухвали був доведений до відома її представника - ОСОБА_10 , суди дійшли правильного висновку про те, що станом на час укладення оспорюваного договору (25 квітня 2007 року) спірне нерухоме майно перебувало під забороною відчуження.

Отже, за оспорюваним договором іпотеки ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно у порушення заборони, встановленої судом у порядку забезпечення іншого позову.

Установивши, що оспорюваний договір іпотеки був укладений внаслідок недобросовісних дій іпотекодавця, цим договором порушені законні майнові права та інтереси ОСОБА_1 щодо нерухомого майна, яке без її відома та всупереч наявним даним про її обґрунтований законний цивільний інтерес та щодо судової заборони на розпорядження ним, було передане в іпотеку банку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

Щодо застосування строку позовної давності

У справі, що переглядається, установлено, що оспорюваний договір іпотеки укладений 25 квітня 2007 року, а до суду з цим позовом позивач звернулась у квітні 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Загальний строк позовної давності відповідно до статті 257 ЦК України становить три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» заявлено про застосування строку позовної даності, оскільки позивач пропустила строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, так як з часу укладення оспорюваного правочину минуло десять років (а. с. 33).

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, належним чином не дослідив матеріали справи, не звернув уваги на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою заяву відповідача про застосування строку позовної давності та помилково зазначив, що відповідач не подавав заяву про застосування строку позовної давності.

Дослідження обставин, на які посилався відповідач у заяві про застосування строку позовної давності, має істотне значення для вирішення спору, оскільки у разі їх підтвердження у задоволенні позову може бути відмовлено.

Враховуючи наведене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанцій - скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: Б. І. Гулько І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець