Справа № 523/7010/17
Провадження №2/523/1651/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.05.2017 р. звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про стягнення грошових коштів у розмірі 27500 доларів США.

В обгрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що 03.09.2013 р. та 11.02.2014 р між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договори позики, згідно яких ОСОБА_2 отримав від позикодавця 7500 доларів США та 20000 доларів США. Дані договори були укладені без відома позивача та оскільки гроші передані відповідачу ОСОБА_2 , раніше ОСОБА_5 позичив в нього, позивач двічі прийняв міри для захисту свого права. 03.09.2013 р. та 11.02.2014 р. між ним та ОСОБА_5 укладено договори відступлення права вимоги. Згідно вказаних договорів він став новим кредитором ОСОБА_2 , про що він був повідомлений через два дні після їх укладання. Також 03.09.2013 р. та 11.02.2014 р. між ним та ОСОБА_4 , для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 укладено договори поруки, за якими ОСОБА_4 несе повну відповідальність по зобов`язанням відповідача ОСОБА_2 у випадку порушення термінів повернення позики. У період отримання грошей від ОСОБА_5 , громадянин ОСОБА_2 знаходився у зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 . Відповідно до складених розписок відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути борг до 03.09.2014 р., загальна сума боргу складає 27500 доларів США. Після цієї дати, на підставі договорів відступлення права вимоги, позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою повернення грошей, але кожного разу вони затягували повернення, а на даний час повідомили, що грошей в них немає.

18.05.2017 року провадження у справі відкрито.

21.06.2017 р. у справі прийнято заочне рішення, позов задоволено.

Ухвалою від 08.12.2017 р. заочне рішення скасовано справу призначено до розгляду.

07.05.2018 р. позивач збільшивши вимоги та просив стягнути 30532,92 доларів США.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися і з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. В матеріалах справи є відзив на позов ОСОБА_3 , за змістом якого вона заперечувала проти стягнення з неї коштів, і доказів того, що ОСОБА_2 витратив гроші на потреби сім`ї не надано.

Раніше в засіданні представник відповідача ОСОБА_3 також заперечував проти задоволення позовних вимог та просив застосувати строк позовної давності у зв`язку з його попуском .

Відповідач ОСОБА_4 направив до суду заяву в якій заперечував проти стягнення з нього боргу, оскільки вважає, що його повинен повернути ОСОБА_2 , просив справу слухати в його відсутності.

Заслухавши позивача, заслухавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом із представлених доказів, 03.09.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від позикодавця 7500 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною 03.09.2013 року.

11.02.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від позикодавця 20000 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною 11.02.2014 року.

03.09.2013 р. та 11.02.2014 р. між позивачем та ОСОБА_5 укладено договори відступлення права вимоги(цесії).

Згідно вказаних договорів позивач став новим кредитором ОСОБА_2 , про що він був повідомлений через два дні після їх укладання.

Крім того, 03.09.2013 р. та 11.02.2014 р. між позивачем та ОСОБА_4 , для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 укладено договори поруки, за умовами яких ОСОБА_4 несе повну відповідальність по зобов`язанням відповідача ОСОБА_2 у випадку порушення термінів повернення позики.

Відповідно до складених розписок, відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути борг, загальна сума якого складає 27500 доларів США, до 03.09.2014 р.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з вимогою повернення грошей, але грошей вони не повернули.

У період отримання грошей від ОСОБА_5 , ОСОБА_2 знаходився у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2007 р. з громадянкою ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом №102 складеним Другим Малиновським ДРАЦС Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх повноважень іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше на встановлено договором або законом.

Нормами ч.1 ст. 533 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як закріплено ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і індексу інфляції за весь період прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання у іноземній валюті.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , який підтверджував передачу ним грошей ОСОБА_2 і зазначав, що ці кошти відповідач брав для розвитку спільного з дружиною бізнесу, виготовлення меблів. Він також зазначив, що ОСОБА_3 працювала на той час разом з чоловіком, він бачив її в приміщенні підприємства за окремим столом і про планування витрачання отриманих грошей чув особисто.

Оцінюючи надані докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки не було надано належного та допустимого доказу про використання ОСОБА_2 позичених грошей для потреб сім`ї. Покази свідка не можуть бути допустимими доказами, оскільки такі відомості мають підтверджені належними доказами, які будуть містити повну інформацію про придбання майна, або матеріалів.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на придбання відповідачами автомобіля, оскільки враховуючи період отримання грошей 03.09.2013 р. та 11.02.2014 р. та дати набуття у власність різних автомобілів 25.03.2005 р., 25.06.2010 р., 20.07.2007 р., 25.06.2010 р., 26.08.2016 р., такий висновок є лише припущенням, на якому не можу грунтуватися рішення суду.

Що стосується вимог заявлених до ОСОБА_4 , то вони не підлягають задоволенню у зв`язку з припиненням дії поруки виходячи з наступного.

Виходячи із змісту норми ст.559 ЦК України в редакції станом на час виниклих правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Враховуючи, що строк для повернення боргу настав 03.09.2014 р. і протягом шести місяців позивач не звертався до поручителя, тому ОСОБА_1 пропустив строк для пред`явлення вимог до ОСОБА_4 ..

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про пропуск трьох років, встановлений нормою ст.257 ЦК України, для звернення до суду з позовом, то таке твердження є безпідставним, оскільки строк повернення боргу розпочався 03.09.2014 р., а позивач звернувся до суду 17.05.2017 р., тобто до його закінчення.

Отже, враховуючи встановлені обставини та вказані норми, які регулюють виниклі правовідносини, суд прийшов до висновку, що боргове зобов`язанння повинно бути виконане відповідачем ОСОБА_2 ..

Виходячи з представленого розрахунку розмір заборгованості складає 30532,92 доларів США, з яких позика у розмірі 27500 доларів США, 3% річних у розмірі 3032,92 дол.США за період з 03.09.2014 р. по 07.05.2018 р.( 1342 днів х 2.26 дол. США (27500х3%/365) і підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача ОСОБА_2 також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7279,25 грн., з якого на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в розмірі 2520 грн., а в дохід держави - 4759,25 грн. (з розрахунку за курсом 1 дол.США на 16.05.2017 р..).

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,353-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) кошти у сумі 30532,92 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2520 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,рнокпп НОМЕР_1 ,зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 4759,25 грн..

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 04.11.2019 р.

Суддя: