ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5453/19 Справа № 422/9566/12 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» на дії державного виконавця, заінтересовані особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2018 року ПАТ «Південкомбанк» звернулися до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування вимог скарги ПАТ «Південкомбанк» посилалися на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавчий лист № 2/205/2122/13, який було видано Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 22 листопада 2013 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Південкомбанк» заборгованості за кредитним договором. 08 лютого 2018 року ПАТ «Південкомбанк» отримали постанову від 08 серпня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», де причиною повернення виконавчого документа зазначено неможливість виявлення доходів та майна боржника. ПАТ «Південкомбанк» зазначає, що державним виконавцем не було вчинено усіх необхідних дій для стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Південкомбанк». На підставі викладеного ПАТ «Південкомбанк» просили суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 08 серпня 2017 року по ВП № 51293144 та зобов`язати поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/2122/13.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року було задоволено скаргу ПАТ «Південкомбанк». Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Русецької О.О. від 25 липня 2017 року ВП № 51229281 про повернення виконавчого листа. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2122/13, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 22 листопада 2013 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (, місцезнаходження за адресою: 49027, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56) на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області просить ухвалу суду від 13 березня 2018 року скасувати та відмовити в задоволенні скарги ПАТ «Південкомбанк» в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року задоволено скаргу ПАТ «Південкомбанк». Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Русецької О.О. від 25 липня 2017 року ВП № 51229281 про повернення виконавчого листа. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/2122/13, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 22 листопада 2013 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 Стягнуто з Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (, місцезнаходження за адресою: 49027, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56) на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.17, 18).

Задовольняючи скаргу ПАТ «Південкомбанк», суд першої інстанції посилався на обґрунтованість та доведеність її вимог, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене прав заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 7 Розділу XIII Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

До спірних взаємовідносин має застосовуватись Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

Згідно з ч.2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 6, 7, 8 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону визначено повноваження державного виконавця при примусовому виконанні рішення: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Згідно з приписами ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», до повноважень державного виконавця належить перевірка майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до п.2.ч.1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результативними.

З матеріалів справи вбачається, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2013 року у справі № 422/9566/12 за позовом ПАТ КБ «Південкомбанк» до ТОВ «Лада», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Південкомбанк». Стягнуто солідарно з ТОВ «Лада» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором №40/01-07 від 17 серпня 2007 року в сумі 6 800 322 грн. 20 коп., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 4140 000 грн., заборгованості по сплаті процентів у розмірі 1 355 207 грн. 23 коп., заборгованості по сплаті щомісячної комісії у розмірі 411 962 грн. 36 коп., пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 893 152 грн. 61 коп. Стягнуто рівними частками з ТОВ «Лада» та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» судовий збір у розмірі 3219 грн.

На виконання рішення суду від 30 жовтня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 22 листопада 2013 року був виданий виконавчий лист №2/205/2122/13 (а.с. 6).

19 травня 2016 року ПАТ КБ «Південкомбанк» звернулися до Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» заборгованості за кредитним договором (а.с.28-30).

25 травня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/205/2122/13, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 22 листопада 2013 року (а.с.32).

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. 06 червня 2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.41).

25 липня 2016 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.52).

25 липня 2016 року державним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника ОСОБА_1 (а.с.202).

Апеляційним судом витребувалися матеріали виконавчого провадження, з яких вбачається, що 06 червня 2016 року державним виконавцем було зроблено запит до центру 1242 МВС України, на який отримано відповідь №761 від 17 червня 2016 року про те, що на траспортні засоби, власником яких є ОСОБА_2 накладено обтяження (а.с.198).

Державним виконавцем витребувалися дані щодо діючих поточних рахунків боржника ОСОБА_1 (а.с.206-212, 215).

Перевірялися дані щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання боржника ОСОБА_2 та згідно даних ОСОБА_1 зареєстрованим у Дніпропетровській області не значиться (а.с.214).

Здійснювався виклик на адресу проживання божника ОСОБА_1 (а.с.219-221).

Державним виконавцем здійснювалися запити до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України (222-225).

Постановою головного державного виконавця від 08 серпня 2017 року № 51293144 виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»: транспортні засоби, розшук яких здійснювався поліцією не виявлені протягом року, а також у боржника відсутнє інше майно, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 5).

Слід зазначити, відповідно до що Закону України «Про виконавче провадження» до повноважень державного виконавця належить перевірка майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Однак, державним виконавцем не були вжиті всі заходи щодо виявлення майна та коштів, які належать боржникові, та за рахунок яких можливо задовольнити вимоги кредитора, оскільки перевірка майнового стану боржника проводилася лише після відкриття провадження та без подальшого з`ясування майнового стану боржника.

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Отже, виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Русецької О.О. від 25 липня 2017 року ВП № 51229281 про повернення виконавчого листа

Щодо вимог скарги про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2122/13 відносно боржника ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

В п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону «Про виконавче провадження», проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону).

Звернення до суду з вимогами про зобов`язання державного виконавця до дій - поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, не ґрунтуються на вимогах Закону, а тому не підлягають задоволенню, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року скасувати частково в частині зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2122/13, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 22 листопада 2013 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні цієї частини вимог скарги ПАТ «Південкомбанк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» на дії державного виконавця, заінтересовані особи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 - скасувати частково в частині зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2122/13, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 22 листопада 2013 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 .

У задоволенні вимог скарги Публічного акціонерного товариства «Південкомбанк» про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/205/2122/13, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 22 листопада 2013 року про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді