Справа № 143/567/19
Провадження № 22-ц/801/1960/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Марченко Л. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Марченко Л.В. у м. Погребище Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи,

у цивільній справі № 143/567/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У травні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.01.2008 відповідач, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

При укладенні кредитного договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якими, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн + 5 % від суми позову.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 25.04.2019 має заборгованість 14 187,45 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн - заборгованості за тілом кредиту; 376,35 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 9 797,41 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 3 100,00 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250,00 грн - штрафу (фіксована частина); 663,69 грн - штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 28.01.2008 у розмірі 14 187,45 грн, яка складається з наступного: 0,00 грн. - тіла кредиту; 376,35 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0, 00 грн - відсотків; 9 797,41 грн - пені за прострочене зобов`язання; 3 100,00 грн - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250,00 грн - штрафу (фіксована частина); 663,69 грн - штрафу (процентна складова), а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Покоєвич А.О., подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати за необґрунтованістю та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково, а саме, стягнути з нього на користь позивача тіло кредиту в сумі 376,35 грн та штрафні санкції в сумі 188,17 грн.

Вважає, що рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, при цьому наводить зустрічний контр-розрахунок по відсотках в період з 10.11.2015 по 25.04.2019, загальна сума яких за весь період розрахунку становить 2 793,00 грн, а отже і пеня не може бути більшою за цю суму. Вказує, що наведений ним приблизний розрахунок є дуже грубим, оскільки тут не враховано проплати, які відповідач робив для погашення кредиту, не враховано дату початку заборгованості, коли саме виникла заборгованість і з якої дати банк почав нараховувати відсотки, не враховано пільговий період на який відсотки не нараховується.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом не було досліджено, яку суму відповідач погасив по даному кредиту за весь час користування кредитом. З позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 376,35 грн, з цього можна встановити причинно-наслідковий зв`язок, що відповідачем постійно здійснювалися погашення за користування кредитом. Оскільки згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua, погашення заборгованості відбувається наступним чином: штрафи, пені, комісії, відсотки і тільки потім тіло кредиту. Отже, якщо сам банк визнає, що відповідач зменшив суму заборгованості по тілу кредиту до 376,35 грн, то це значить, що він сплатив штрафи, комісії і відсотки, інакше тіло кредиту не зменшилось би.

Судом також не досліджено правильність нарахування пені. Задоволенням вимог позивача про стягнення штрафів суд фактично визнав законною подвійну відповідальність за одне й те саме порушення, що законом заборонено.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу не подав.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , було укладено договір № б/н від 28.01.2008, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 1900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим згідно наданого позивачем розрахунку станом на 25.04.2019 у нього виникла заборгованість в сумі 14 187,45 грн, яка складається з наступного: 376,35 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 9 797,41 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 3 100,00 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250,00 грн - штрафу (фіксована частина); 663,69 грн - штрафу (процентна складова).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач добровільно не сплачує борг, тому з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з ОСОБА_1 на користь банку необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку.

Апеляційний суд повністю із таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

За змістом апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в сумі 376,35 грн визнає та не заперечує проти її стягнення, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Водночас апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з: пені за прострочене зобов`язання - 9 797,41 грн; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 3 100 грн; штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн; штрафу (процентна складова) - 663,69 грн.

В позовній заяві позивач вказав на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк», де підписав заяву б/н від 28.01.2008, згідно якої отримав кредит у розмірі 1900 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

В заяві також зазначено, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг.

За змістом «Умов та правил надання банківських послуг», доданих до позову позичальник згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 25.04.2019 становить 14 187,45 грн, яка складається з наступного: 376,35 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 9 797,41 грн - нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 3 100,00 грн - нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250,00 грн - штрафу (фіксована частина); 663,69 грн - штрафу (процентна складова).

На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду два розрахунки заборгованості за договором б/н від 28.01.2008, укладеного між «Приватбанком» та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 02.05.2015 та станом на 25.04.2019, заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», копію паспорта відповідача і документи, що підтверджують процесуальний статус банку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховану пеню за прострочене зобов`язання, нараховану пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи, відповідно до умов та правил надання банківських послуг.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.04.2019, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за нарахованими відсотками, неустойки (пені, штрафів) за прострочене зобов`язання саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг із Умов на правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановленими ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання другої сторони до запропонованого договору.

З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 9 797,41 грн пені за прострочене зобов`язання, 3 100,00 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 663,69 грн штрафу (процента складова) слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з п. 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за пенею та штрафів підлягає до скасування із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову до суду позивач АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 1921,00 грн. (а.с.77). Тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при подачі позову пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 50,90 грн.

Крім того, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2 805,14 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 09 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за пенею і штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 9 797,41 грн пені за прострочене зобов`язання; 3 100,00 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250,00 грн штрафу (фіксована частина) та 663,69 грн штрафу (процента складова) відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» () судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 50 грн 90 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 805 грн 14 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник