Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 756/7983/17

провадження № 61-13516св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сол-Істейт», ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Сол-Істейт»,

треті особи: Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної

в м. Києві державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Істейт» на постанову Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сол-Істейт» (далі - ТОВ «Сол-Істейт») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , треті особи: Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про припинення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що вказана квартира належить ТОВ «Сол-Істейт» на праві приватної власності на підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») та ТОВ «Сол-Істейт» договору купівлі-продажу квартири

від 17 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А.

Зазначало, що відповідач втратив право власності, а тому і члени його сім`ї втратили право користування квартирою, а наявність зареєстрованих у квартирі осіб перешкоджає позивачу належним чином реалізувати своє право власності на квартиру.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Сол-Істейт» просило суд визнати

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняти з реєстраційного обліку

з квартири

АДРЕСА_1 .

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Сол-Істейт» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позовна заява мотивована тим, що укладений між ТОВ «Кей-Колект» та

ТОВ «Сол-Істейт» договір купівлі-продажу квартири від 17 березня 2015 року не спрямований на настання реальних наслідків, а укладений лише для створення перешкод для витребування квартири із чужого незаконного володіння.

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 березня 2015 року, укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт».

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва

від 19 серпня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Сол-Істейт» та об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року

в складі судді Диби О. В. позовні вимоги ТОВ «Сол-Істейт» задоволено частково. Визнані такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили право користування спірною квартирою, так як не є членами сім`ї позивача, будь-яких домовленостей щодо проживання відповідачів у квартирі немає. Разом з тим вимоги про визнання

ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою,

не підлягають задоволенню з огляду на те, що у спірній квартирі він не зареєстрований та проживає за іншою адресою. У ОСОБА_3 відсутнє право власності на спірну квартиру.

ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що спірний договір купівлі-продажу квартири суперечить вимогам цивільного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення зустрічних позовних вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року в частині задоволення вимог ТОВ «Сол-Істейт» про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано, прийнято в цій частині постанову такого змісту. У задоволенні позову ТОВ «Сол-Істейт» до

ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , про припинення права користування житловим приміщенням відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад один рік, тому відсутня правова підстава для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , то апеляційний суд зазначив, що правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав, передбачених статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для його задоволення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Сол-Істейт», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду в частині позовних вимог ТзОВ «Сол-Істейт» про зняття відповідачів з реєстраційного обліку та в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири не оскаржується, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України

в касаційному порядку не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано того, що спірна квартира є об`єктом приватної власності, її власником є юридична особа - ТОВ «Сол-Істейт», тому до спірних правовідносин не можна застосовувати норми статті 72 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Вважає, що посилання суду апеляційної інстанції на те, що ТОВ «Сол-Істейт» не зверталось до суду із позовом про виселення, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідачі не проживали в спірній квартирі, тому не було підстав для звернення до суду із позовом про їх виселення.

Зазначає, що звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові

від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, є належним способом захисту.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ТОВ «Сол-Істейт» є власником квартири

АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2015 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та

ТОВ «Сол-Істейт», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого в реєстрі

за № 18374, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна

від 10 квітня 2017 року № 84710052.

Згідно з довідкою, наданою об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Оазис 4», від 06 квітня 2017 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_3 проживає по

АДРЕСА_3.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Сол-Істейт» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок

в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Сол- Істейт» про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірною квартирою, вказаних вимог закону не врахував, у зв`язку з чим скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2015 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Сол-Істейт», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 18374, ТОВ «Сол-Істейт» є власником вказаної квартири.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає

по АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідачів у квартирі не було і позивач заперечує проти проживання відповідачів у його квартирі.

Також судом першої інстанції правильно зазначено, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що останній не має права користування спірною квартирою та у нього відсутнє право власності на неї, у спірній квартирі він не зареєстрований та проживає за іншою адресою.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналогічного змісту підстави зняття з реєстраційного обліку визначені

у пункті 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідачів

з реєстраційного обліку, оскільки вказана вимога не відносяться до компетенції суду.

Суд першої інстанції встановив усі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне рішення.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сол-Істейт» задовольнити.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року скасувати.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2017 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк