Ухвала

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 522/14354/17

провадження № 61-18881ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року у складі судді Домусчі Л. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 липня 2019 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Сегеди С. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У серпні 2017 року, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64 кв.м.. Власником іншої частини квартири є його колишня дружина ОСОБА_1 , також у вказаній квартирі постійно проживає їх спільний син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю, просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 64 кв.м., виділивши у його користування житлову кімнату із балконом (лоджією), площею 12, 8 кв.м (нині площею 16,9 кв.м.); ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - житлові кімнати площею 17,3 кв.м та 7.6 кв.м. із балконом (лоджією), місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, залишити у спільному користуванні та зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому у користуванні спірною квартирою.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою - задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 64 кв.м., виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату із балконом (лоджією), площею 12, 8 кв.м (нині площею 16,9 кв.м.); місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, залишити у спільному користуванні.

Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 64 кв.м.

В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, направити справу на новий розгляд ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, встановлення порядку користування квартирою між співвласниками.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем, щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик