РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

29.10.2019 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря Орчелоти І.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача Балахтара А.Д. ,

представника відповідача Спруцко В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича про розірвання договору оренди землі від 01.07.2008, зобов`язання виплатити суму заборгованості у вигляді натуроплати з урахуванням індексу інфляції згідно п. 5.2 договору оренди землі № 19 від 01.07.2008, зобов`язання виплатити суму заборгованості по обробці огороду і транспортним послугам та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить суд розірвати договір оренди землі від 01.07.2018, укладений між ним і відповідачем, та зобов`язати відповідача виплатити йому суму заборгованості у вигляді натуроплати з урахуванням індексу інфляції згідно п. 5.2 договору оренди землі № 19 від 01.07.2008, зобов`язання виплатити суму заборгованості по обробці огороду і транспортним послугам та відшкодування моральної шкоди, мотивований тим, що згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН № 069967 від 01.11.2004, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власност іна землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 556, він є власником земельної ділянки загальною площею 7,64 га з кадастровим номером :04:000:0148, яка розташована на території Стародубівської сільської ради Мангушського р-ну Донецької області. Цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.07.2008 між ним та СФГ «МРИЯ» в особі голови Балахтар А.Д. було укладено договір оренди земельної ділянки на строк 10 років, що має сплинути 22.06.2020, який зареєстровано у Першотравневому РВ ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» 22.06.2010 за № 26. Згідно умов договору (розділ 5) відповідач повинен сплачувати орендну плату у встановленому договором вигляді натуроплати - зерном 2000 кг, олією 45 кг та робити обробку городу, а також транспортні послуги, один раз на рік. Орендна плата підлягає індексації згідно діючого законодавства. Орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 грудня поточного року, передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Перерахунок орендної плати відбувається за взаємною згодою сторін один раз на 5 років. При цьому зацікавлена сторона повинна письмово повідомити іншу сторону не менш чим за один рік.

Згідно п. 6.1 договору розрахунки з орендної плати встановлюються у грошовій, натуральній та відробітковій формі, за домовленістю сторін, та оформлюється письмовою заявкою орендодавця. Розділом 8 договору передбачаються умови зміни, розірвання договору, порядок вирішення спорів, пов`язаних з виконанням договору.

Отже, у зв`язку з тим, що відповідач неналежно виконав зобов`язання за договором оренди землі та не у повному обсязі сплачував орендну плату у вигляді натуроплати з урахуванням індексу інфляції, просить зобов`язати відповідача виплатити натуроплату зерна з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2018 роки у загальній кількості 37770,09 кг - (2000 кг *10р)= 17770,09 кг, натуроплату олії з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2018 роки у загальній кількості 850,01 кг - (45 кг*10 р)= 400,01 кг, натуроплату соломи з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2018 роки у загальній кількості 9442,56 кг - (500 кг*10р)= 4442,56 кг, вартість послуг по обробці огороду за період з 2012 по 2018 роки у розмірі 7р*200 грн= 1400 грн, вартість транспортних послуг у розмірі 7 р*200 грн = 1400 грн, та відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Ухвалою судді Демочко Д.О. від 23.02.2018 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.10.2018 за клопотанням сторін проведено процедуру врегулювання спору за участю судді та провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 18.12.2018 припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, відновлено провадженн та справу передано для повторного автоматичного розподілу для визначення іншого судді.

19.12.2019 справу розподілено та передано до провадження судді Чудопалової С.В.

Ухвалою від 21.12.2018 справу прийнято до мого провадження.

Ухвалою суду від 14.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 29.10.2019 позивачем ОСОБА_1 та його представником - адвокатом Лозінською О.О. було заявлено клопотання про залишення частини вимог, а саме - щодо надання транспортних послуг та обробки городу, передбачених умовами Договору, без розгляду.

Позивач та його представник - адвокат Лозінська О.О. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги, щодо розірвання договору оренди землі та виплати індексації оплати орендної плати у вигляді натуроплати та стягнення моральної шкоди підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник - адвокат Спруцко В.І. в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що ОСОБА_1 протягом 2009-2018 років отримував передбачені договором оренди землі 2000 кг пшениці, ячменя, 45 кг соняшникової олії в натурі, про що наявні його відповідні підписи у відомостях. З урахуванням вартості зерна та олії, яка зроблена в еквіваленті вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати, в період з 2009 року по 2018 рік з доходу ОСОБА_1 сплачувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір відповідно до п. 164.5 ст. 164 ПК України та СФГ «МРИЯ» у повному обсязі виконувало свої обов`язки по своєчасній оплаті в натуральній формі орендної плати з урахуванням індексу інфляції, як це передбачено розділом 5 Договору оренди землі. Крім того зазначив, що сума податку на доход перевищувала розмір індексації орендної плати, а тому ОСОБА_1 було сплачено навіть більше того, що йому належало до сплати. Зазначив, що в цій частині не підлягають задоволенню вимоги позивача. Щодо вимоги про дострокове розірвання договору оренди землі від 01.07.2008, в цій частині відповідач та його представник позов визнали та не заперечували щодо його задоволення. В частині стягнення з відповідача моральної шкоди - просив відмовити, оскільки позивачем не надано доказів її завдання. Просив застосувати позовну давність до даного позову, зазначивши, що до даних правовідносин застосовується загальний строк позовної даності - у три роки, тому відповідач має право вимагати сплати йому заборгованості за період з 14.02.2015, тобто за три роки з моменту подання позову до суду, а за попередні роки просив відмовити у зв`язку зі спливом строку давності.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини щодо оренди земельної ділянки, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються насамперед Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вищевказаного Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до держдавного акту серії ДН № 069967 від 01.11.2004 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 7,64 га у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Стародубівської сільської ради, Першотравневий райн, Донецька область. Цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренжи землі за № 556 (а.с. 13).

01.07.2008 між ОСОБА_1 та СФГ «МРИЯ» було укладено договір оренди землі (далі - Договір), згідно якого орендодавець - ОСОБА_1 , передав орендарю - СФГ «МРИЯ» в оренду земельну ділянку площею 7, 64 га, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на землю серії ДН № 069967 від 01.11.2004 (а.с. 11-12, 13).

Вказаний Договір був зареєстрований у ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» 22.06.2010, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис № 26 (а.с. 13 зворот).

Згідно умов вказаного Договору, а саме: п. 5.1, за використання вказаної в договорі земельної ділянки Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у вигляді натуроплати: зерно - 2000 кг, олія - 45 кг, 500 кг - соломи, обробка огороду та транспортні послуги один раз на рік.

Згідно п. 5.2 Договору, орендна плата підлягає індексації згідно діючого законодавства України.

Згідно п. 6.1 Договору розрахунки з орендної плати встановлюються у грошовій, натуральній та відробітковій формі за домовленістю сторін, оформленою письмовою заявкою Орендодавця.

Згідно п. 6.2 Договору, в натуральну форму орендної плати входить продукція та товари, що знаходяться в роздрібній торгівлі Орендаря, перелік яких з зазначенням цін надається орендодавцю адміністрацією селянського господарства до 1 вересня поточного року за місцем знаходження земельної ділянки.

Відповіднодо п. 8.1 Договору договір укладається строком на 10 років та починає діяти з дати його державної реєстрації

Згідно ст. 13 Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважаєтся переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану об`єкта оренди, умови та строки передачі землі, умови повернення, існуючі обмеження щодо використання ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини та відповідальність сторін.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Форма плати та періодичність встановлюється договором оренди.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватись в натуральній формі. Такий розрахунок має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів, що передаються орендодавцю, за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Тобто, виходячи із зазначеного, орендна плата виплачується у грошовій формі, але договором оренди може встановлюватись також виплата в натуральній формі. При цьому розрахунок в натуральній формі повинен відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Натуральна форма - це справляння орендної плати товарами (включаючи власновироблену сільгосппродукцію - пшеницю, кукурудзу, соняшник тощо), работами (оранка тощо), послугами.

Згідно з п. 12 Типового договору оренди передача продукції в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. Однак фактично така передача може оформлятися не тільки актами, а й накладною, ТТН, відомістю.

Згідно ч.1 ст.24 зазначеного Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно п.п. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164 ПК України орендна плата включається до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з метою справляння ПДФО. Податковим агентом платника податку (орендодавця) є орендар (п.п. 170.1.1. п. 170.1 ст. 170 ПК України.

При цьому згідно п.п. 170.1.1 зазначеного пункту об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, встановленого в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, передбачена законодавством з питань оренди землі.

Згідно п. 164.5 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:

К = 100 : (100 - Сп),

де К - коефіцієнт;

Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються об`єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Зазначені норми застосовуються і до орендної плати у негрошовій формі

Як вбачається з наданих суду відомостей, від СФГ «МРИЯ» ОСОБА_1 в рахунок оплати орендної плати було передано: у 2013 році -1400 кг та 600 кг зерна, 45 кг олії (а.с. 142-144), у 2014 році - 780 кг зерна, 45 кг олії (а.с. 145-146), у 2015 році - 2000 кг зерна, 45 кг олії (а.с. 147-148), у 2016 році - 2000 кг, 45 кг олії (а.с. 149-150), у 2017 році - 2000 кг зерна, 45 кг олії (а.с. 151-152), у 2018 році - 2000 кг, 45 кг олії (а.с. 153-154).

Щодо виплати ОСОБА_1 СФГ «МРИЯ» в рахунок орендної плати продукції з урахуванням індексу інфляції, як це передбачено п. 5.2 Договору, за період з 2009 до 2012 року включно суду доказів надано не було

Крім того, твердження відповідача про те, що СФГ «МРИЯ» за позивача в рахунок індексації сплачувало податки, спростовується дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: інформацією (а.с. 185-186), з яких вачається протилежне, що саме ПДФ сплачувався саме з орендної плати, розрахованої по роках з 2013 по 2018 роки:

- у 2013 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 4203,34 грн, з урахуванням інфляції (100,5%) - 4224, 36 грн, перераховано НДФЛ 630,50 грн (а.с. 135, 210), але із інформації по розрахунках з ореднодавцем ОСОБА_1 , наданим СФГ «МРИЯ», вбачається, що у 2013 році сплачено НДФЛ 15% із доходу у сумі 4203,34 у розмірі 630,50 грн, без врахування індексу інфляції (а.с. 185);

- у 2014 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 3979,16 грн, з урахуванням інфляції (124,9%) - 4969,97 грн, перераховано НДФЛ 596,87 грн (а.с. 135, 210), але із інформації по розрахунках з ореднодавцем ОСОБА_1 , наданим СФГ «МРИЯ», вбачається, що у 2014 році сплачено НДФЛ 15% із доходу у сумі 3979,16 у розмірі 596,87 грн, без врахування індексу інфляції (а.с. 185);

- у 2015 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 6008,78 грн, з урахуванням інфляції (143,3%) - 8610,58 грн, перераховано НДФЛ 901,32 грн та військивий збір 90,13 грн (а.с. 135, 210), але із інформації по розрахунках з ореднодавцем ОСОБА_1 , наданим СФГ «МРИЯ», вбачається, що у 2015 році сплачено НДФЛ 15% із доходу у сумі 6008,78 у розмірі 901,32 грн та військивий збір 90,13 грн, без врахування індексу інфляції (а.с. 185);

- у 2016 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 7287,80 грн, з урахуванням інфляції (112,4%) - 8191,49 грн, перераховано НДФЛ 1311,80 грн та військовий збір 109,32 грн (а.с. 135, 210), але із інформації по розрахунках з ореднодавцем ОСОБА_1 , наданим СФГ «МРИЯ», вбачається, що у 2016 році сплачено НДФЛ 15% із доходу у сумі 7278,80 у розмірі 1311,80 грн та військовий збір 109,32 грн, без врахування індексу інфляції (а.с. 186);

- у 2017 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 10309,65 грн, з урахуванням інфляції (113,7%) - 11722,07 грн, перераховано НДФЛ 1855,43 грн та військовий збір 154,64 грн (а.с. 135, 210), але із інформації по розрахунках з ореднодавцем ОСОБА_1 , наданим СФГ «МРИЯ», вбачається, що у 2017 році сплачено НДФЛ 15% із доходу у сумі 10309,65 у розмірі 1855,43 грн та військовий збір 154,64 грн, без врахування індексу інфляції (а.с. 186);

- у 2018 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 11800,96 грн, з урахуванням інфляції (109,8%) - 12957,45 грн, перераховано НДФЛ 2124,17 грн та військовий збір 177,01 грн (а.с. 135, 210), але із інформації по розрахунках з ореднодавцем ОСОБА_1 , наданим СФГ «МРИЯ», вбачається, що у 2018 році сплачено НДФЛ 15% із доходу у сумі 11800,96 у розмірі 2124,17 грн та військовий збір 177,01 грн, без врахування індексу інфляції (а.с. 186).

Інформація, яка надана відповідачем за період з 2009 по 2012 роки містить наступні розрахунки з урахуванням індексу інфляції:

-у 2009 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 2003,59 грн, з урахуванням інфляції (112,3%) - 2250,03 грн, перераховано НДФЛ 305,39 грн (а.с. 210);

-у 2010 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 2620,00 грн, з урахуванням інфляції (109,1%) - 2858,42 грн, перераховано НДФЛ 393,00 грн (а.с. 210);

-у 2011 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 3494,09 грн, з урахуванням інфляції (104,6%) - 3654,95 грн, перераховано НДФЛ 524,11 грн (а.с. 210);

-у 2012 році дохід ОСОБА_1 в перерахунку на грошові кошти склав 4204,43 грн, з урахуванням інфляції (99,8%) - 4204,43 грн, перераховано НДФЛ 630,66 грн (а.с. 210).

Але доказів сплати відповідачем податку за вказаний період суду не надано.

Згідно податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку вбачається, що СФГ «МРИЯ» було сплачено податок з доходу ОСОБА_1 , а саме: за 2013 рік у розмірі 630,50 грн, за 2014 рік - 596,87 грн, за 2015 рік - 901,32 грн, за 2016 рік - 1311,80 грн, за 2017 рік - 1855,73 грн, за 2018 рік - 2124,17 грн (а.с. 155-164).

Тобто із наданих та досліджених в судовому засіданні розрахунків вбачається, що НДФЛ та військовий збір СФГ «МРИЯ» за ОСОБА_1 були сплачені саме із сум доходу без урахування індексу інфляції.

Також вказані розрахунки мають дані про те, що різниця між сумою, належною до сплати ОСОБА_1 в якості індексації, та сумою, що була перерахована як НДФЛ та військовий збір, була нарахована із надлишком, тобто у ОСОБА_1 наявний борг перед СФГ «МРИЯ» за сплату податку, а саме: у 2009 році - 58,95 грн, у 2010 році - 154,58 грн, у 2011 році - 363,38 грн, у 2012 році - 630,66 грн, у 2013 році - 609,48 грн, у 2014 році - 393,94 грн, у 2016 році - 517,43 грн, у 2017 році - 597,65 грн, у 2018 році - 1144,69 грн, за всі роки суму різниці склала 2072,53 грн (а.с. 210), але зазначені відомості не приймаються судом до уваги, оскільки ані умовами договору, ані законом зазначені перерахування, які були здійснені відповідачем, не передбачені.

Крім того, поданий відповідачем розрахунок (а.с. 210)з урахуванням інфляції за період з 2009 по 2018 роки не містить даних про те, що зазначена сума індексації взагалі була виплачена ОСОБА_1 як в грошовій, так і в натуральній формі, та отримана останнім, як про це зазначено в п. 5.2 Договору.

Із наданих представником позивача розрахунків (а.с. 189) слідує:

-виплата СФГ «МРИЯ» в натуроплаті зерна з урахуванням індексу інфляції складає:

2009 2000 кг * 1,123 = 2246 кг;

2010 2246 кг * 1,091 = 2450,39 кг;

2011 2450,39 кг * 1,046 = 2563,11 кг;

2012 2563,11 кг;

2013 2563,11 кг * 1,005 = 2575,93 кг;

2014 2575,93 кг * 1,249 = 3217,34 кг;

2015 3217,34 кг * 1,433 = 3217,34 кг;

2016 4610,45 кг * 1,124 = 5182,14 кг;

2017 5182,14 кг * 1,137 = 5892,10 кг;

2018 5892,10 кг * 1,098 = 6469,52 кг;

Разом 37770,09 кг - (2000 кг * 10 р) = 17770,09 кг зерна - заборгованість відповідача перед позивачем за період з 2009 по 2018 роки;

-виплата СФГ «МРИЯ» в натуроплаті олії з урахуванням індексу інфляції складає:

2009 45 кг * 1,123 = 5045 кг;

2010 50,54 кг * 1,091 = 55,14 кг;

2011 55,14 кг * 1,046 = 57,68 кг;

2012 57,68 кг;

2013 57,68 кг * 1,005 = 57,97 кг;

2014 57,97 кг * 1,249 = 72,41 кг;

2015 72,41 кг * 1,433 = 103,76 кг;

2016 103,76 кг * 1,124 = 116,63 кг;

2017 116,63 кг * 1,137 = 132,60 кг;

2018 132,60 кг * 1,098 = 145,60 кг;

Разом 850,01 кг - (45 кг * 10 р) = 400,01 кг олії - заборгованість відповідача перед позивачем за період з 2009 по 2018 роки;

- виплата СФГ «МРИЯ» в натуроплаті соломи з урахуванням індексу інфляції складає:

2009 500 кг * 1,123 = 561,5 кг;

2010 561,5 кг * 1,091 = 612,60 кг;

2011 612,60 кг * 1,046 = 640,78 кг;

2012 640,78 кг;

2013 640,78 кг * 1,005 = 643,98 кг;

2014 643,98 кг * 1,249 = 804,34 кг;

2015 804,34 кг * 1,433 = 1152,62 кг;

2016 1152,62 кг * 1,124 = 1295,54 кг;

2017 1295,54 кг * 1,137 = 1473,03 кг;

2018 1473,03 кг * 1,098 = 1617,39 кг;

Разом 9442,56 кг - (500 кг * 10 р) = 4442,56 кг соломи - заборгованість відповідача перед позивачем за період з 2009 по 2018 роки.

Враховуючи викладене, твердження представника відповідача про неправільність зазначених розрахунків, не заслуговують на увагу і у суду немає підстав так вважати, оскільки ним не було надано розхрахунків, які б свідчили про неправильність їх здійснення, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, заслуговують на увагу доводи представника позивача щодо невиплати сум індексації ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними розрахунками, який фактично не спростовує відповідач та його представник, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та Селянським фермерським господарством «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича 01.07.2008, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державнихактів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 01 листопада 2004 року (дата реєстрації) за № 566, то в цій частині позв підлягає задоволенню, оскільки відповідачем Балахтар А.Д. та його представником - адвокатом Спруцко В.І. в даній частині його було визнано.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Крім того, дана вимога підлягає задоволенню, виходячи з ч. 1 ст. 85 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Крім того, оскільки в судовому засіданні позивачем ОСОБА_1 та його представником було заявлене клопотання про залишення без розгляду частини вимог про стягнення заборгованості по обробці огороду та транспротним послугам за період з 2012 по 2018 роки, то в цій частині позов підлягає залишенню без розгляду.

Щодо вимоги відповідача та його представника про застосування до даних правовідносин строків позовної дасності, який складає три роки, та відмови у задоволенні позову в частині вимог поза межами цього строку, то дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позивачем заявлено вимогу на захист свого права як власника земельних ділянок шляхом розірвання договорів оренди через порушення відповідачем його істотних умов щодо сплати орендної плати, тобто йдеться про застосування наслідків триваючого правопорушення.

Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Крім того, зазначений договір оренди на даний час є діючим, а тому позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості з індексації не пропущена.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що зазначена вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Проте, позивачем у позовній заяві не надано обгрунтування завданої йому моральної шкоди, не зазначено, в чому саме вона полягає, який її розрахунок, а лише в судовому засіданні він повідомив про те, що після кожного судового засідання у нього підіймався тиск, а тому дані доводи не заслуговують на увагу та не приймаються судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, внаслідок чого йому могло б бути завдано моральної шкоди, існування втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, які він поніс та співвідношення їх з розрахованим розміром моральних збитків.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 81, 206, 247 ч.2, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 526, 629, 638, 762, 1167 ЦК України, стст. 19-22 Закону України «Про оренду землі», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича про розірвання договору оренди землі від 01.07.2008, зобов`язання виплатити суму заборгованості у вигляді натуроплати з урахуванням індексу інфляції згідно п. 5.2 договору оренди землі № 19 від 01.07.2008, зобов`язання виплатити суму заборгованості по обробці огороду і транспортним послугам та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Селянським фермерським господарством «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича 01.07.2008, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державнихактів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі від 01 листопада 2004 року (дата реєстрації) за № 566.

Зобов`язати Селянське фермерське господарство «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича виплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати у вигляді натуроплати зерна з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2018 роки у розмірі 17770 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят) кг 09 грамів зерна.

Зобов`язати Селянське фермерське господарство «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича виплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати у вигляді натуроплати олії з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2018 роки у розмірі 400 (чотириста) кг 01 грамів олії.

Зобов`язати Селянське фермерське господарство «МРИЯ» в особі голови Балахтар Анатолія Дмитровича виплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати у вигляді натуроплати соломи з урахуванням індексу інфляції за період з 2009 по 2018 роки у розмірі 4442 (чотири тисячі чотириста сорок два) кг 56 грамів соломи.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.11.2019.

Суддя С.В. Чудопалова