Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 214/9062/15-ц

провадження № 61-13705св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

(далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-0AU/524/2007, згідно з яким останньому надано кредит на споживчі цілі у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою

5,99 процентів річних за його користування, строком до 27 липня 2020 року.

В цей же день між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки за № SR-0AU/524/2007, згідно з яким остання поручилась перед банком за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, станом на 11 липня 2015 року утворилась заборгованість

у розмірі 29 053,38 доларів США, яка складається із 26 266,34 доларів США залишку заборгованості за кредитом та 2 787,04 доларів США заборгованості за процентами.

За таких обставин банк просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 053,38 доларів США, що еквівалентно 617 760,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня

2019 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ ML-0AU/524/2007 від 29 жовтня 2007 року 29 053,38 доларів США, що еквівалентно 617 760,60 грн, яка складається з 26 266,34 доларів США заборгованості за кредитом та 2 787,04 доларів США заборгованості за процентами.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-0AU/524/2007 від 29 жовтня 2007 року 4 600,30 доларів США, що еквівалентно 97 815,95 грн за курсом НБУ станом на 11 серпня 2015 року, яка складається із 1 813,26 доларів США залишку заборгованості за кредитом та 2 787,04 доларів США заборгованості за процентами.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№ ML-0AU/524/2007 від 29 жовтня 2007 року 24 453,08 доларів США, що еквівалентно 519 944,65 грн, яка складається із залишку заборгованості за кредитом.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що останній платіж за кредитним договором позичальником було сплачено 27 травня 2014 року, а із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду в грудні 2015 року, тобто порука ОСОБА_2 є такою, що припинилась в частині щомісячних платежів, строк внесення яких настав за шість місяців до подачі цього позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У серпні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована зокрема порушенням апеляційним судом норм процесуального права, які є підставою для обов`язкового скасування судового рішення, а саме, тим, що апеляційний суд не повідомив його та ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання та розглянув справу за їх відсутності.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 29 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-0AU/524/2007, відповідно до умов якого останньому надано кредит на споживчі цілі у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою

5,99 процентів річних за його користування, строком до 27 липня 2020 року, а ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти і сплачувати проценти на умовах, визначених у кредитному договорі.

26 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони внесли зміни до графіку платежів та виклали його у новій редакції.

07 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 28 грудня 2009 року по 26 березня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовувалась фіксована процентна ставка в розмірі 13,49% річних, а на період з 26 березня 2010 року - плаваюча процентна ставка + FIDR.

Судами встановлено, що 26 березня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 26 березня 2012 року для розрахунку процентів користування кредитом використовувалась плаваюча процентна ставка у розмірі 4,41% річних + FIDR.

24 березня 2014 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 24 березня 2014 року по 25 травня 2014 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовувалась фіксована процентна ставка в розмірі 8,69% річних, а на період з 26 травня 2014 року - плаваюча процентна ставка у розмірі 4,41% річних + FIDR.

Також суди встановили, що 11 серпня 2014 року між банком та

ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що на період з 26 серпня

2014 року по 25 лютого 2015 року для розрахунку процентів за користування кредитом використовувалась фіксована процентна ставка в розмірі 6% річних, а на період з 26 лютого 2015 року - процентна ставка у розмірі 4,41% річних + FIDR.

29 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки за № SR-0AU/524/2007, відповідно до умов якого остання поручилась перед банком за виконання ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань за кредитним договором. Згідно умов вказаного договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_1 , в порушення умов кредитного договору зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 11 серпня 2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 29 053,38 доларів США, яка складається з 26 266,34 доларів США залишку заборгованості за кредитом та 2 787,04 доларів США заборгованості за процентами.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2019 року (а.с. 166) закінчено проведення підготовчих дій по апеляційний скарзі ОСОБА_1 та справу призначено до апеляційного розгляду 12 червня 2019 року о 10 год. 20 хв. з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Справа № 214/9062/15-ц не належить до категорії справ, апеляційні скарги в яких згідно частини першої статті 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини четвертої статті 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримували судових повісток про розгляд справи апеляційним судом

12 червня 2019 року, що підтверджено повернутими до суду апеляційної інстанції повідомленнями про вручення поштових відправлень із причиною повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 171-174).

Відповідно до висновку про застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі

№ 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) повернення повістки із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Апеляційним судом 12 березня 2019 року були направлені SMS-повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення апеляційного розгляду на 12 червня 2019 року о 10.20 годині, на номер мобільного телефону, зазначений в апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с. 168-169).

Згідно з довідками «Про доставку SMS» вказані SMS-повідомлення були доставлені 12 березня 2019 року.

В той же час відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року

№ 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику

SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подавали заявки про направлення їм повісток SMS-повідомленням.

За таких обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були присутні в судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом та не були належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлені про розгляд справи апеляційним судом.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30 травня

2018 року у справі № 2-4570/07 (провадження № 61-6639св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 640/10753/15-ц (провадження № 61-6639св18).

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знати про час і місце судового засідання, що є складовою права на доступ до правосуддя, передбачене статтею 6 Конвенції, в даному випадку було дотримано не у повній мірі.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК Українивизначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта