ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8348/19 Справа № 214/3132/19 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що вона та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності (по 1/3 кожному). ОСОБА_3 та ОСОБА_2 її рідні сини, які значаться зареєстрованими в зазначеній квартирі, однак фактично в ній не проживають, та мешкають окремо, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймають, а тому позивачка вимушена їх самостійно оплачувати, у тому числі й ті, що нараховуються за відповідачів, що ставить її в скрутне матеріальне становище як пенсіонерку та інваліда ІІ групи. Вказані обставини також позбавляють її можливості отримати субсидію, оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання відповідачів в досудовому порядку позивачка не має можливості, а їх реєстрація обмежує її права як власника та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за них, тому за захистом своїх прав та інтересів вона вимушена звернутись до суду.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ..

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачі є співвласниками квартири, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому, суд вказав, що визнання відповідачами позову, тобто відсутність заперечень проти зняття їх з реєстраційного обліку, є свідченням відсутності між сторонами спору про право, та виключають доцільність зняття їх з реєстраційного обліку місця проживання за судовим рішенням, оскільки вони можуть самостійно в позасудовому порядку звернутися до Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради з цього приводу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачка не просила суд позбавити відповідачів права користування квартирою, а лише визнати їх такими, що тимчасово не проживають з подальшим зняттям з реєстрації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є співвласниками квартири, а тому позовні вимоги про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

Квартира приватизована.

Згідно довідок Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, ОСОБА_3 значиться зареєстрованим в квартирі з 14.06.2002 року та по теперішній час, а ОСОБА_2 з 29.05.2000 року та по теперішній час.

В позовній заяві ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є її синами, фактично в квартирі не проживають з січня 2018 року, а тому просила визнати їх такими, що тимчасово не проживають і не користуються квартирою.

Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначені матеріально-правові норми за своїм змістом визначають право власника вимагати відновлення свого порушеного права будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановивши, що відповідачі нарівні з позивачкою є співвласниками вказаної квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, у зв`язку з чим здійснення ними прав як співвласників на майно відбувається спільно, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що не проживають і не користуються вказаною квартирою з подальшим зняттям з реєстрації.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що обставини не проживання відповідачів в квартирі з січня 2018 року, які підтверджені актом з місця проживання хоча й мають місце, однак не є достатніми для позбавлення їх права користування житлом як складової права власності нарівні з правом володіння, оскільки ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантовано право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства на вільний вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати, в той час як право власності не зобов`язує особу зареєструвати місце проживання та проживати саме в тому житлі, яке знаходиться у власності.

Крім того, судом вірно дано оцінку факту визнання відповідачами позову, та зазначено, що вони можуть самостійно в позасудовому порядку звернутися до Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради з цього приводу.

Доводи апелянта в скарзі про те, що вона не просила суд позбавити відповідачів права користування квартирою, а лише визнати їх такими, що тимчасово не проживають з подальшим зняттям з реєстрації, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки відповідачі є співвласниками квартири, а тому визнати їх такими, що не користуються нерухомістю та з подальшим зняттям їх з реєстраційного обліку є неможливим, оскільки право власності згідно вимог чинного законодавства є непорушним.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко