Ухвала

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2-486/11

провадження № 61-19278ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2019 року у складі судді: Бойко О. М., та постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у складі колегіїх суддів: Цяцяка Р. П., Крайник Н. П., Шеремети Н. О., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Житлово-будівельного кооперативу № 172, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Львівська міська рада, про визнання права власності на квартиру, визнання незаконними рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу № 172; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Загвойська Наталія Ігорівна, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Житлово-будівельний кооператив № 172, про визнання договору недійсним і витребування майна; за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», треті особи: Житлово-будівельний кооператив № 172, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання добросовісним набувачем майна, зобов`язання виконати договір, визнання такими, що втратили право користування житлом, виселення, зняття з реєстраційного обліку, вселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 02 серпня 2007 року. У задоволенні вимоги про витребування квартири із незаконного володіння відмовлено. В основу рішення від 22 березня 2013 року та ухвали від 03 листопада 2014 року, що набрали законної сили, було покладено як доказ документ «Виписка загальних зборів ЖБК №172 м. Львова протокол №16 від 21 лютого 1992 року». Даний документ відповідач надав суду як підтвердження того, що він нібито є членом ЖБК №172. ОСОБА_1 вважає за необхідне переглянути рішення за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи, та про які вона дізналася лише 01 жовтня 2015 року. 24 жовтня 2017 року від ОСОБА_2 їй стало відомо, що останній отримав відповідь від Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області від 19 жовтня 2017 року відповідно до якої 02 березня 2017 року в рамках кримінального провадження було проведено судово-технічну експертизу документів та складено висновок № 5900 судової технічної експертизи друкарських форм за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003268 від 12 грудня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358 КК України. Оскільки «Виписка загальних зборів ЖБК №172 м. Львова протокол №16 від 21 лютого 1992 року», яка покладено в основу рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року відповідно до висновку судово-технічної експертизи є фальшивою, ОСОБА_1 просила переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилається на фальшивість одного із доказів, а саме протоколу загальних зборів ЖБК №172 м. Львова протокол №16 від 21 лютого 1992 року, який був покладений в основу рішення. Проте факт фальшивості доказу повинен бути встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили. За зверненням ОСОБА_2 до реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення передбачене частинами першою та четвертою статті 358 КК України, відтак, на даний час існує кримінальне провадження, у якому лише проводиться досудове розслідування. З урахуванням відсутності вироку чи ухвали про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, якими було б встановлено фальшивість одного з доказів, на підставі яких ухвалено рішення від 22 березня 2013 року, суди вважали, що відсутні підстави для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 23 жовтня 2019 року до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що істотною нововиявленою обставиною ОСОБА_1 є те, що у висновку № 5900 судової технічної експертизи друкарських форм за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003268 від 12 грудня 2014 року, було встановлено, що документ «виписка загальних зборів ЖБК № 172 м. Львова протокол №16 від 21 лютого 1992 року», що є похідним від документу «протокол загальних зборів ЖБК № 172 м. Львова від 21 лютого 1992 року» є підробленим. Тому факт підробки протоколу загальних зборів ЖБК № 172 м. Львова від 21 лютого 1992 року є підставою для перегляду судового рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 березня 2013 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков