Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 320/6207/15

провадження № 61-33105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року у складі судді Купавської Н. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»; Банк) звернулося до суду із позовом, в якому, уточнивши вимоги, просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2011 року у розмірі 216 022,08 грн, яка складається з: 78 928,60 грн - прострочена сума кредиту; 3 387,39 грн - відсотки; 27 496,14 грн - комісія; 106 209,95 грн - пеня.

Позов мотивований тим, що 17 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 161 742 грн на придбання автотранспорту, з терміном повернення кредиту - 17 серпня 2017 року, з процентною ставкою 3 % річних та щомісячною комісією у розмірі 1% від суми кредиту щомісяця в період сплати.

Повернення кредиту забезпечене договором поруки, укладеним того ж дня між Банком та ОСОБА_2 , за умовами кого вона зобов`язалась відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 як солідарний боржник.

Оскільки у добровільному порядку заборгованість не погашена, Банк звернувся з указаним позовом.

Короткий зміст рішення та ухвали суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2011 року станом на 12 вересня 2016 року у розмірі 129 812,13 грн, яка складається із: заборгованість за тілом кредиту - 78 928,60 грн, заборгованість за відсотками - 3 387,39 грн, комісія за управління кредитом - 27 496,14 грн, пеня за несвоєчасну оплату кредиту - 20 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку в частині їх задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року в частині задоволених позовних вимог залишено без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося до апеляційного суду і в апеляційному порядку не переглядалося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення.

Касаційна скарга аргументована тим, що Банком не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, суд не застосував статтю 551 ЦК України для зменшення розміру неустойки, а також суди не врахували той факт, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинена.

Судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог судом першої інстанції, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому з урахуванням частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу на надходили

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрите касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 320/6207/15-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року па підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 серпня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк»та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 161 742 грн строком до 17 серпня 2017 року з процентною ставкою 3 % річних. Щомісячна комісія за управління кредитом становить 1% від суми кредиту.

17 серпня 2011 року у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалась у разі невиконання або порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед Банком відповідати за його зобов`язаннями як солідарний боржник.

Відповідно до п. 2.8.2 Договору, позичальник зобов`язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок у сумі, не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у графіку.

За користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою в розмірі 3% річних (п. 2 спеціальної частини та п. п. 1.4 загальної частини Договору).

Відповідно до п. 4.2 спеціальної частини та п. 1.5.2 загальної частини Договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1% від суми кредиту.

За умовами п. 4.3 загальної частини Договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов`язань (а саме: неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 13 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов`язань.

Згідно п. 3.3.2 Договору позичальник зобов`язався щомісячно виконувати свої боргові зобов`язання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п. 2.8 загальної частини Договору, регулярними рівними щомісячними платежами, що складаються з рівних частин основного боргу за кредитом та нарахованих на залишок основного боргу процентів.

Відповідно розрахунку Банку станом на 12 вересня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2011 року становить: 78 928,60 грн - заборгованість за тілу кредиту; 3 387,39 грн - заборгованість за процентами; 27 496,14 грн - заборгованість за комісією, пеня - 106 209,95 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки (частина четверта статті 559 ЦК України)

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що у зв`язку із порушенням позичальником обумовленого графіку погашення кредиту та сплати відсотків, пені і комісії станом 12 вересня 2016 року утворилася заборгованість, яка складається із: 8 928,60 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 387,39 грн - заборгованість за процентами; 27 496,14 грн - заборгованість за комісією.

Позивач в уточненій позовній заяві нарахував за прострочення платежів і невиконання умов договору пеню у сумі 106 209,95 грн.

Враховуючи майновий стан боржника та виходячи з положень частини третьої статті 551 ЦК України, суд зменшив розмір неустойки за порушення строку погашення кредиту та відсотків до 20 000 грн.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції в оскарженій частині, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Обставини щодо розміру заборгованості, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Аргументи касаційної скарги про припинення поруки та необґрунтоване стягнення боргу з поручителя колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини не були предметом перевірки, поручитель під час розгляду справи на них не посилалася, рішення суду першої інстанції не оскаржувала.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року в оскарженій частині, оскільки судові рішення в указаній частині є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук