П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2019 року місто Київ

справа № 361/3414/18

провадження №22-ц/824/11654/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником Радченко Вікторією Юріївною,

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Селезньової Т.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 січня 2007 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 401/49/2006-А, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 8116,00доларів США.

У порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 травня 2018 року має заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом - 4719,54 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 5479,41 долари США

На виконання умов договору позичальнику була направлена вимога про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви повідомлення-вимога не виконана.

Посилаючись на зазначені обставини, та на підставі ст.ст.11,509, 525, 526, 549, 53, 554, 623,624, 625 ЦК України позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2019 року, описку в якому виправлено ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2019 року, у задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 401/49/2006/-А від 16 січня 2007 року відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення суду не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом не відповідно до норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду залишити без змін.

Представник АТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи позивач повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що 16 січня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 401/49/2006/-А, відповідно до умов якого банк надав відповідачу (позичальнику) кредит у сумі 8116,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 15 січня 2012 року на умовах щомісячної сплати процентів і повернення частини кредиту згідно графіку, призначення кредиту - для купівлі транспортного засобу марки Daewoo, марки Lanos TF69Y (п.1.1, 1.2 договору). Згідно з п.3.3.4 позичальник зобов`язався сплачувати кредит із нарахованими процентами в строки та в розмірі передбачені п.1.1, 2.5 договору та згідно із Графіком. Згідно з п.3.3.9 позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше кінцевого строку повернення, вказаного у п.1.1, або достроково повернути кредитору в повному обсязі заборгованість за цим договором, а також погасити вимоги кредитора, в тому числі але не виключно кредит, проценти, комісії, неустойку (пеню, штрафи). Пунктом 6.1 передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Графіком (додатком до договору) були визначені строки і суми поточних платежів за кредитом, останній платіж датувався січнем 2012 року.

У подальшому між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода про внесення змін до договору кредиту № 401/49/2006/-А від 16 січня 2007 року, яким з 20 жовтня 2008 року збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 13,5% річних. Інші суттєві умови договору кредиту № 401/49/2006/-А від 16 січня 2007 року залишені без змін. Також сторонами встановлено, що додаткова угода є невід`ємною частиною договору кредиту.

Останній платіж позичальником здійснений у грудні 2008 року.

Відповідач в межах даної справи не надав суду доказів на підтвердження повного виконання ним зобов`язань за договором кредиту і не наддав суду доказів на підтвердження вказаних ним обставин ( звернення стягнення на автомобіль, повний розрахунок з банком по даному кредиту).

У кредитора виникло право вимоги щодо кожного поточного платежу з моменту прострочення, тобто з 2009 року, і по кредиту після кінцевої дати повернення кредиту з 16 січня 2012 року.

Будь-яких дій які б розглядались як підстава для переривання перебігу позовної давності, позичальник не здійснив. Інших обставин для переривання чи зупинення перебігу позовної давності не встановлено, принаймні позивач в межах даної справи не довів наявності таких обставин, які передбачені в статтях 263,264 ЦК України.

Відповідач подав суду заяву, в якій просив застосувати позовну давність, і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності за даними вимогами.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.62 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України).

Якщо в зобов`язаний строк його виконання, то воно полягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті).

За умовами укладеного сторонами кредитного договору сплата процентів має здійснюватися щомісяця, кредит повертати з дотриманням графіку, але не пізніше кінцевого терміну його повернення, тобто не пізніше 15 січня 2012 року ( п.п.1.1, 2.5, 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9).

Отже, початком перебігу позовної давності по щомісячним платежам є січень 2009 року, щодо повернення отриманого кредиту, то початком перебігу строку позовної давності для звернення кредитора до суду є 16 січня 2012 року .

Однак банку звернувся до суду з позовом у червні 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

1 січня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Установивши, що з часу виникнення у позивача права на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав і до часу звернення позивача до суду пройшло більше трьох років, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, відповідно до положень ст.ст.256, 261, 267 ЦК України, з урахуванням поданої відповідачем заяви.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що рішення суду не ґрунтується на засадах верховенства права, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та виніс законне і обґрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова виготовлена 8 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: О.Ф.Мазурик

Л.Д. Поливач