Справа № 706/829/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2019 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Лещенко О.Л.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти за договором позики, а саме за розпискою від 18.04.2019 р., в розмірі 12000 грн.

В обгрунтування позову посилалась на те, що вона останні 10 років проживає в с. Шельпахівці Христинівського району. В кінці 2018 р. вона дізналась про проблеми односельчанки ОСОБА_3 щодо її дітей. Соціальні служби, перевіривши умови життя відповідача, зробили висновки щодо відібрання дітей, оскільки вони не мали належних умов проживання. Коли вона дізналась, що було достатньо придбати ліжка для дітей і посуд, вирішила допомогти аби у ОСОБА_3 не відібрали дітей. У грудні 2018 р. вона придбала на суму 12000 грн. ліжка для дітей та посуд. Крім того, що придбала за свої кошти, також нею була надана ОСОБА_3 допомога у вирішенні питань із опаленням житла взимку. Через деякий час вона зрозуміла, що відповідач не має наміру повертати їй кошти. 18.04.2019 р. відповідач ОСОБА_3 написала власноручно розписку, в якій підтвердила факт, що заборгувала їй 12000 грн. за придбані для неї речі, і за домовленістю до кінця квітня 2019 р. повинна була повернути. Взяті на себе зобов`язання за договором позики ОСОБА_3 не виконала. Кошти не повернула, на її неодноразові звернення не реагує, що і спонукало її звернутися до суду за захистом порушеного права. Підтвердженням укладення договору позики грошових коштів між нею та відповідачем є розписка від 18.04.2019 р.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що він та відповідач ОСОБА_3 не визнають позовних вимог, оскільки позивач ніколи не позичала відповідачу грошей. Також зазначив, що позивач і відповідач є односельцями та на даний час перебувають у неприязних відносинах, оскільки позивач вимагає від відповідача гроші. На початку 2019 р. позивач звернулась до відповідача в усному порядку, викликавшись допомогти в облаштуванні помешкання відповідача, оскільки остання проживає без чоловіка, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей та ще й в стані вагітності. Позивач мала придбати для відповідача дитячі речі, зокрема в м. Черкасах. Для придбання цих речей відповідач передала позивачу власну банківську картку Ощадбанку. В лютому 2019 р. позивач зняла з банківської картки відповідача в м. Черкасах 8000 грн., а в березні ще 4000 грн. з банкомата в м. Христинівці. На ці гроші позивач придбала деякі речі, які на думку відповідача не варті потрачених на них грошей. В подальшому, користуючись малограмотністю відповідача, позивач стала вимагати він неї гроші, нібито отримані в борг. Єдиним доказом, який міститься в матеріалах справи, є аркуш паперу з рукописним текстом, який позивач видає за розписку. За правилами ділової української мови розписка - це документ, який підтверджує передачу й одержання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від установи чи приватної особи. У поданому як доказ документі відсутні такі реквізити: назва документа, по батькові однієї із сторін, назва об`єкту того, що «должна», - 12 тисяч чого саме, обов`язок повернення того, що «должна», із зазначенням як самого обов`язку повернення, так і термінів такого повернення.

Позивачем ОСОБА_1 до суду подана відповідь на відзив на позовну заяву. У відповіді зазначено, що відзив містить суперечність: зазначено, що угода позики була відсутня, але їй повернуто 12000 грн., очевидно, що якщо повернуто, то була угода позики. ОСОБА_3 звернулась до неї із проханням позичити їй кошти на закупівлю одягу, взуття, посуду, меблів, обіцяючи повернення коштів із соціальних допомог на дітей. Зокрема, вона вказала, що в лютому 2019 р. має отримати 28000 грн. соціальних виплат та поверне борг. Співчуваючи ОСОБА_3 , вона позичила їй кошти. За запозичені кошти були закуплені меблі: ліжко двоярусне на три спальних місця на суму 12000 грн. Меблі куплені за оголошенням в інтернеті. Саме позичка коштів на купівлю цих меблів за 12000 грн., які встановлені в будинку ОСОБА_3 та якими користуються діти, підтверджена борговим зобов`язанням ОСОБА_3 від 18.04.2019 р. про їх повернення. Про купівлю цих меблів за цю суму відомо працівникам служби у справах дітей, які приїжджали в помешкання ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені в позові, пояснила також, що меблі замовила по інтернету та оплатила їх саме вона, гроші в сумі 12000 грн. передані нею продавцю 03.12.2018 р., письмового підтвердження про це немає, був передбачений строк повернення коштів у лютому 2019 р. Вона переживала за ОСОБА_3 Було закуплене ліжко дитяче двоярусне на три спальних місця. ОСОБА_3 обіцяла повернути кошти за меблі. Сума боргу була погоджена обома сторонами. Строк повернення грошей був передбачений у лютому 2019 р., письмового документа про це немає. ОСОБА_3 повинні були прийти гроші як соціальна допомога до 28.02.2019 р., виплата за два місяці. Свою банківську карточку ОСОБА_3 . залишила їй добровільно.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Пояснив також, що позивач вважає, що позика мала місце. Спочатку форма договору позики не була дотримана, однак потім договір позики був укладений у письмовій формі, у вигляді розписки від 18.04.2019 р. Розписка не оспорена ОСОБА_3 , вона не зверталась з цього приводу до суду.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала повністю, пояснила, що позивач ОСОБА_1 купляла їй ліжко дитяче, однак за її кошти. Позики не було, кошти вона не позичала у ОСОБА_1 Розписку вона писала, коли ОСОБА_1 з мамою прийшли до неї додому і настійливо просили написати розписку.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав повністю, пояснив, що позики не було, документ, доданий до позовної заяви, не можна назвати розпискою, він може розцінюватись як лист, у цьому документі не вказані одиниця виміру, по батькові однієї із сторін, умови повернення, коли, в який спосіб надана позика. Документ писався під тиском позивача з мамою, які пригнались до ОСОБА_3 додому і продиктували текст документа. У правоохоронні органи Бойко С.С. з цього приводу не зверталась.

Заслухавши вступне слово учасників судового процесу, дослідивши письмові докази: документ, датований 18.04.2019 р. за підписом ОСОБА_3 , інші письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких підстав.

Судом встановлено, щовідповідач ОСОБА_3 надала позивачу ОСОБА_1 письмовий документ, датований 18.04.2019 р., в якому зазначено, що ОСОБА_3 винна ОСОБА_1 12000, не зазначено яких одиниць, за меблі, які купляла, каструлі.

У позовній заяві ставиться питання про стягнення 12000 грн. заборгованості за договором позики, а саме як вказано у позові, за розпискою від 18.04.2019 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд вважає, що письмовий документ від 18.04.2019 р. не може вважатись розпискою. За правилами ділової української мови розписка - це документ, який підтверджує передачу й одержання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від установи чи приватної особи. Розписка має містити умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дати повернення грошових коштів.

У поданому як доказ документі від 18.04.2019 р. відсутні необхідні реквізити: назва документа, по батькові однієї зі сторін, найменування одиниць того, що винна одна зі сторін, обов`язок повернення того, що саме винна одна зі сторін, строк повернення.

Враховуючи положення ч.2 ст. 1047 та ч.1 ст.1046 ЦК України, документ від 18.04.2019 р. не може бути підтвердженням укладення договору позики грошових коштів, відповідач не отримувала за цим документом грошові кошти, вказаний документ за своєю природою і його змістом не є договором позики.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що на суму 12000 грн. вона купила для відповідача ОСОБА_3 дитячі меблі. Тобто, позивач не позичала відповідачу грошові кошти у вказаній сумі, що є ще одним підтвердженням того, що договір позики між сторонами не укладався.

Тому не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення грошових коштів з відповідача за цим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (крім судового збору), покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У судовому засіданні стороною відповідача були надані документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу. Однак, ці витрати не підлягають стягненню з позивача з таких підстав.

Частинами першою і другою ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із судовим розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Разом з відзивом на позовну заяву, який надійшов до суду 04.09.2019 р., представник відповідача попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не надав. Договір про надання професійної правової допомоги від 14.08.2019 р., акт виконаних робіт до вказаного договору і квитанція до прибуткового касового ордера були долучені представником відповідача до матеріалів справи у судовому засіданні перед переходом до судових дебатів.

Тому витрати відповідача на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047 ч. 2, 1049 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 81, 89, 134 ч.ч. 1, 2, 141 ч. 2, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Повне судове рішення складене 11.11.2019 року.

Суддя М.Ф. Олійник