Постанова

Іменем України

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 545/845/17

провадження № 61-8269св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Петрівське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Полтавського районного суду Полтавської області, у складі судді Кіндяк І. С., від 06 листопада 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Обідіної О. І., Хіль Л. М., від 26 лютого 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Петрівське» (далі - ТОВ «Агрофірма «Петрівське») про стягнення заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 2001 року по 2008 рік він працював в державному підприємстві навчально-дослідницьке господарство «Ювілейний» (далі - ДП НДГ «Ювілейний»), правонаступником якого є ТОВ «Агрофірма «Петрівське». Відповідно до наказу № 27 від 27 березня 2008 року він був звільнений згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. При звільненні із займаної посади роботодавцем не було проведено повного розрахунку з ним, не було виплачено вихідної допомоги, передбаченої трудовим законодавством.

Із урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ТОВ «Агрофірма «Петрівське» на його користь вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку у розмірі 1 141, 14 грн, а також середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку з виплати вихідної допомоги у розмірі 269 807, 97 грн.

У червні 2017 року ТОВ «Агрофірма «Петрівське» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання запису у трудовій книжці недійсним.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за скороченням не має юридичної сили, є незаконним, про що свідчить висновок перевірки, здійсненої прокуратурою Полтавського району. ОСОБА_1 був звільнений за прогули на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України наказом підприємства № 47 від 14 травня 2008 року. Запис у трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення його із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України внесено неправомірно.

Із урахуванням зазначеного, ТОВ «Агрофірма «Петрівське» просило позов задовольнити, визнати запис у трудовій книжці ОСОБА_1 за № 24 від 27 березня 2008 року, про його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Агрофірма «Петрівське» задоволено. Визнано запис у трудовій книжці ОСОБА_1 за № 24 від 27 березня 2008 року, а саме «Звільнити з роботи по статті 40 пункту 1 КЗпП України (за скороченням штату)» недійсним. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, оскільки наказ № 47 від 14 травня 2008 року ДП НДГ «Ювілейний» про звільнення помічника бригадира за прогули без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є чинним та позивачем не оскаржувався, а тому його твердження про те, що він був звільнений із займаної посади за скороченням штатної чисельності 27 березня 2008 року є безпідставним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, районний суд виходив із того, що запис № 24 від 27 березня 2008 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України здійснений інспектором відділу кадрів за відсутності підписаного директором наказу, а тому не має правової сили та будь-яких правових наслідків.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Петрівське» та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Петрівське». В іншій частині рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звертаючись до суду із зустрічним позовом ТОВ «Агрофірма «Петрівське» пропустило визначений статтею 233 КЗпП України строк, клопотання про поновлення якого, із обґрунтуванням причин пропуску такого строку, порушено не було. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо того, що позивач не довів, що він був звільнений з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскарженні судові рішення підлягають скасуванню, оскільки висновків судів базуються на припущеннях, а не на дійсних обставинах справи. Позивач стверджує, що він був звільнений саме 27 березня 2008 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. При звільненні із ним не було проведено повного розрахунку, що є порушенням його трудових прав. У судовому засіданні представником позивача було наведено усі обставини протиправних дій відповідача за первісним позовом, які знайшли підтвердження у судовому засіданні. Судами не враховано, що запис у трудовій книжці не скасований, зміни до нього не внесені.

Судові рішення оскаржуються у касаційному порядку у частині вирішення первісного позову, отже в іншій частині згідно статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

19 липня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Петрівське» посилається на те, що факт відсутності наказу № 27 про звільнення позивача 27 березня 2008 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України підтверджується проведеною перевіркою прокуратури Полтавського району, якою встановлено, що запис до трудової книжки був внесений інспектором кадрів без існування відповідного наказу про звільнення ОСОБА_1 , з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно наказу № 11 від 15 жовтня 2001 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до ДП НДГ «Ювілейний» помічником бригадира.

У трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис № 24 від 27 березня 2008 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (за скороченням штату), підставою вказано наказ № 27 від 27 березня 2008 року. Зазначений запис в трудовій книжці зроблений інспектором відділу кадрів ДП НДГ «Ювілейний» Корсун Н. І. за відсутності відповідного наказу та підпису директора ДП НДГ «Ювілейний».

Постановою прокурора Полтавського району про порушення дисциплінарного провадження від 23 квітня 2008 року встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків інспектором відділу кадрів Корсун Н. І. у трудову книжку ОСОБА_4 було внесено запис про звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (за скороченням штату) без законної на те підстави - підписаного директором підприємства наказу про звільнення. Вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності інспектора відділу кадрів ДП НДГ «Ювілейний» Корсун Н. І. Постанову направлено для виконання до ДП НДГ «Ювілейний».

Згідно пояснювальної записки інспектора відділу кадрів Корсун Н. І . при внесенні запису до трудової книжки ОСОБА_1 було помилково здійснено запис про його звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату). Під час запису у трудову книжку ОСОБА_1 було відомо, що наказ про його звільнення не був підписаний директором господарства (а. с. 38).

На підставі наказу № 46 від 14 травня 2008 року про дисциплінарне стягнення, виданого по ДП НДГ «Ювілейний», за неналежне виконання своїх службових обов`язків, а саме: внесення у трудову книжку ОСОБА_1 запису про звільнення з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, без законної на те підстави, інспектору відділу кадрів ДП НДГ «Ювілейний» - Корсун Н. І. винесено догану із занесенням запису до трудової книжки.

Згідно службових записок бригадира МТФ ОСОБА_6 від 27 березня 2008 року та від 01 квітня 2008 року, адресованих на ім`я директора ДП НДГ «Ювілений» ОСОБА_7 , встановлено, що помічник бригадира ОСОБА_1 після закінчення відпустки 26 березня 2008 року на роботу не з`явився та про причини свого невиходу на роботу не повідомив.

Актом від 29 березня 2008 року за підписом працівників ДП НДГ «Ювілений» бригадира ОСОБА_6 , зоотехніка-селекціонера ОСОБА_9 , комірника ОСОБА_10 , зафіксовано, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин.

У зв`язку з тим, що помічник бригадира ОСОБА_1 після закінчення відпустки 26 березня 2008 року не з`явився на роботі без поважних причин, наказом № 47 від 14 травня 2008 року ДП НДГ «Ювілений» його було звільнено за прогули на підставі на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується його підписом із висловленою незгодою (а. с. 45).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу.

Звертаючись до суду із первісним позовом, позивач посилався на те, що йому не було виплачено усіх належних сум при звільненні у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників підприємства.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП Українивизначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатитизазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною першою статті 233 КЗпП Українипередбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга статті 233 КЗпП України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтованого виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають, оскільки ОСОБА_1 було звільнено наказом ДП НДГ «Ювілений» № 47 від 14 травня 2008 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, з цим наказом він був ознайомлений та його не оскаржував.

Варто зазначити, що наказ про звільнення працівника є первинним документом, на підставі якого вноситься відповідний запис до трудової книжки із зазначенням підстав звільнення.

Судами надано належну оцінку тим обставинам, що запис до трудової книжки щодо звільнення позивача із займаної посади 27 березня 2008 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України внесено помилково, за відсутності відповідного наказу роботодавця про звільнення ОСОБА_1 із зазначених підстав, що не спростовано позивачем.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду у частині вирішення первісних позовних вимог та з постановою апеляційного суду у цій частині. Судамиправильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06 листопада 2018 року в нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині, та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович