Дата документу 07.11.2019 Справа № 334/1292/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1292/17 Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н. Ю.
провадження № 22-ц/807/2594/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 14.02.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання по зазначеному договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 31.01.2017 року існує заборгованість у розмірі 18 833,26 грн., яка складається із: 4 373,10 грн. - заборгованість за кредитом; 13 087,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень (фіксована частина); 873,01 гривень - штраф (процентна складова).

В зв`язку з вищевикладеним ПАТ КБ „Приватбанк" просив суд стягнути з відпо-відача заборгованість за кредитним договором в розмірі 18833,26 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1600,00 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу, копію якої отримано ОСОБА_1 23.07.2019р., не надано, що не є перешкодою у відповідності до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України для апе-

ляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 14.02.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 31.01.2017 року обсяг невиконаних зобов`язань відповідача складає 18833,26 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 05.02.2019р. не заперечувала факту отримання картки на підставі вказаної заяви та користування кредитним лімітом за допомогою цієї картки до лютого 2012р. Просила відмовити в позові банку у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд, встановивши наявність кредитних правовідносин між сторонами на підставі підписаної відповідачем анкети-заяви від 14.02.2011р. та вказуючи про доведеність розміру заборгованості у заявленій банком сумі, відмовив в задоволенні позову у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи в тій частині, що суд визначав сплив позовної давності з дати останнього платежу - 15.01.2013р., в той час як строк дії виданої відповідачу картки становить до 31.11.2014р. Вказує, що саме з цієї дати слід відраховувати строк позовної давності, який не пропущено банком, оскільки банк звернувся з позовом 01.03.2017р.

Відповідач рішення в частині встановлених судом обставин наявності кредитних правовідносин між сторонами не оскаржила.

Оскільки суд відмовляв в задоволенні позову через пропуск строку позовної давності, то не намагався ретельно проаналізувати умови договору, обмежившись лише наявністю анкети-заяви, визнанням відповідачем факту користування кредитним лімітом, а також визнавши доведеною суму заборгованості за розрахунком банку, який фактично судом не аналізувався з точки зору нарахувань складових заборгованості у відповідності до умов кредитного договору.

Між тим, для перевірки доводів апеляційної скарги щодо розміру заборгованості, якщо буде визнано, що строк позовної давності банком не пропущено, необхідно з`ясувати, на

яких умовах існували відносини між банком та ОСОБА_1 .

Із письмової анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 14.02.2011р., вбачається, що вона мала намір отримати у Приватбанку платіжну картку «Кредитка «Універсальна» ( а.с. 12).

У тексті анкети-заяви друкованим способом зазначено, що «Клієнт згоден (на) з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмову вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank. ua . Клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті www.privatbank.ua» ( а.с. 12).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна": "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна "GOLD» та «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг» ( а.с. 14-28).

Саме на цьому наголошував в позовній заяві банк, вважаючи, що в такий спосіб відповідач приєдналась до договору, складовими якого є вищезазначені Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку.

Однак, вказані надані банком Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не підписані відповідачем, а тому їх не можна визнати складовими кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , зважаючи на те, що вони не підписані останньою.

Те, що відповідач не заперечувала факт отримання картки та користування кредитним лімітом за допомогою неї, не свідчить про визнання нею факту обізнаності і погодження з вищенаведеними Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, зокрема, у долученій до позовної заяви редакції.

Так, оскільки за положеннями статті 1055 ЦК України передбачена письмова форма кредитного договору, то у відповідності до ст.. 207 ЦК України умови договору про надання кредиту вважаються узгодженими лише будучи викладеними у письмовій формі, яку підписано сторонами.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Отже, тільки ті умови, які викладені у анкеті-заяві, вважаються погодженими позичальником, який своїм підписом підтвердив цей факт.

Проте суд першої інстанції взагалі цих обставин не з`ясовував, помилково вважаючи доведеними всі доводи банку, викладені у позовній заяві, а саме: наявність кредитного договору, складовими якого є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи.

Колегія вважає, що договору приєднання між сторонами у цій справі не відбулось.

Таких висновків колегія дійшла з урахуванням матеріалів справи та правової позиції ВП ВС, висловленої у постанові від 03.07.2019р.

Так, Велика Палата у зазначеній постанові вказувала, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

А тому на їх підставі не можна визначати заборгованість по відсоткам, пеню, штрафи.

Не узгоджені також в анкеті-заяві і строки повернення кредитного ліміту, але з правової позиції ВП ВС у тій же постанові слідує, що в такому випадку, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, то згідно з частиною другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Тобто в даному випадку позичальник має повернути банку ту суму кредитних коштів, яку отримав, але не погасив, за пред`явленою у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України вимогою банку, якою у даному випадку є позовна заява.

З наданої позивачем до апеляційної скарги виписки про рух коштів по картрахунку відповідача вбачається, що 14.02.2011р. відповідачу на платіжну картку «Кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 3800 грн., який 07.04.2011р. збільшено до 4 400 грн.

Відповідач протягом періоду з 14.02.2011р. по лютий 2012р. включно активно користувалась кредитним лімітом, чого не заперечувала в судовому засіданні в ході розгляду справи, а також здійснювала періодичні поповнення картрахунку. А після лютого 2012р. здійснила лише одне поповнення картки 15.01.2013р. на суму 200 грн.

З 14.02.2011р. по лютий 2012р. включно з картки відбувались регулярні платежі відповідача за товари та зняття готівкою за рахунок кредитного ліміту, а загальний розмір витрат кредитного ліміту склав 7 410,28 грн.

В той же час відповідач періодично здійснювала поповнення рахунку у цей період на загальну суму 4950 грн.

Отже, сума заборгованості відповідача перед банком за тілом кредиту, яка не погашена позичальником та підлягає стягненню з неї на користь банку, становить: 7410,28 - 4950 = 2460,28 грн. А всі решта складових заборгованості є необґрунтованими, оскільки, як вже встановлено вище, кредитного договору між сторонами у справі на визначених банком умовах укладено не було.

Зважаючи на встановлені в ході апеляційного розгляду обставини, колегія визнає частково обґрунтованою апеляційну скаргу, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову банку.

Постановляючи нове рішення, колегія вирішує питання про розподіл судових витрат у справі у відповідності до положень статті 141 ЦПК України.

Так, банком за подання позову з ціною 18 833,26 грн. сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., за подання апеляційної скарги - 2400 грн., а задоволено позов на суму 2460,28 грн. Тому на його користь з боку відповідача підлягає компенсації судовий збір у сумі: (1600 + 2400) х 2460,28 : 18 833,26 = 522,54 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 рокуу цій справі скасувати.

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором згідно з анкетою-заявою від 14.02.2011р. в загальній сумі 2 460 (дві тисячі чотириста шістдесят) гривень 28 копійок.

В стягненні решти заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 522 (п`ятьсот двадцять дві) гривні 54 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 07 листопада 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Бєлка В.Ю.

Гончар М.С.