Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 126/3193/16-ц

провадження № 61-25164св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. С.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аргофірма «Джулинка»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року у складі судді Рудь О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Марчук В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2016 року ТОВ «Аргофірма «Джулинка»,звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 16 липня 2007 року між товариством та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до якого остання надає, а ТОВ «Агрофірма «Джулинка» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, площею 2,08 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на землю серії ІІІ-ВН №020980 від 29 березня 2002 року, виданого Бершадською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №10 від 04січня 2002 року. Відповідно до п. 8 договору оренди землі його укладено на п`ять років. Пунктом 41 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а пунктом 19 договору обумовили, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Державну реєстрацію договору оренди було проведено 16 листопада 2007 року. В позові зазначено, що сторонами було обумовлено, що договір набуває чинності з моменту його державної реєстрації, відтак строк оренди мав закінчитися 16листопада 2012 року, однак 04вересня 2009 року сторониуклали додаткову угоду №1020, відповідно до якої п. 8 договору оренди викладено в наступній редакції: «Договір укладено на 5 років з моменту підписання додаткової угоди». Державну реєстрацію додаткової угоди №1020 від 04вересня 2009 року було проведено 13липня 2012 року. Позивачем зазначено, що відповідач обмежила користування ТОВ «Агрофірма «Джулинка» орендованою земельною ділянкою, мотивуючи обмеження тим, щострок договору орендизакінчився 05вересня 2014 року, незважаючи на те, що строк дії договору оренди становить п`ять років, який обчислюється з моменту державної реєстрації додаткової угоди, тобто з 13липня 2012 року, у зв`язку з чим строк договору оренди закінчується 13липня 2017 року, а тому просив тлумачити договір оренди землі від 16 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Джулинка», в частині пункту 8 цього договорув редакції, викладеній пунктом 1 додаткової угоди від 04 вересня 2009 року до вказаного договору оренди землі, наступним чином: додаткова угодапродовжує строк дії договору оренди землі на 5 років з моменту державної реєстрації зазначеної додаткової угоди до договору орендиземлі, тобто договір діє з 13 липня 2012 року та закінчується 13липня 2017 року.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року, позов задоволено. Надано тлумачення договору оренди землі від 16 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Джулинка», в частині пункту 8 цього договору в редакції, викладеній пунктом 1 додаткової угоди від 04 вересня 2009 року до вказаного договору оренди землі, наступним чином: додаткова угода продовжує строк дії договору оренди землі на 5 років з моменту державної реєстрації зазначеної додаткової угоди до договору оренди землі, тобто договір діє з 13 липня 2012 року та закінчується 13липня 2017 року.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Джулинка» судові витрати в сумі 1 378 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що додаткова угода до договору оренди землі зареєстрована в Бершадському районному відділі Держкомзему 13липня 2012 року, з цієї дати вона й набрала чинності, тому й початок перебігу продовженого строку оренди землі обраховується із вказаної календарної дати (з настанням події державної реєстрації додаткової угоди).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій та вирішити питання по суті.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно ототожнено «момент укладання» та «момент набрання чинності» договором оренди земельної ділянки. Момент укладання договору та набрання ним чинності розмежовані у часі, проте момент укладання договору і момент набрання ним чинності має, кожен окремо, своє власне юридичне значення, яке породжує окремі правові наслідки: перше - набуття договором як фактом юридичного значення (момент підписання - виникнення договірних відносин) та другого - набуття юридичного значення зобов`язаннями, а відповідно суб`єктивними цивільними правами та обов`язками, що породжені цим договором (момент набрання договором чинності, момент державної реєстрації).

Отже, момент укладання договору і момент набрання ним чинності є різні юридичні факти, що породжують різні правові наслідки. Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки породжує момент набрання названим договором чинності, а не момент його укладання. На момент набрання договором оренди земельної ділянки чинності договір вже є укладеним, а факт його укладення має самостійне юридичне значення, що не може бути ототожненим із юридичним значенням набрання договором юридичного значення.

З вищезазначеним повністю збігається правова позиція як Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, так і Верховного суду України.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,08 га, розташованої на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що засвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВН № 020980 від 29 травня 2002 року, виданим Бершадською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №10 від 04січня 2002 року.

16 липня 2007 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, пунктом 8 якого передбачено: «Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».

Даний договір оренди землі зареєстровано в Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК» 16 листопада 2007 року за №41.

Крім того, 04 вересня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №1020 до зазначеного договору оренди землі, яка була зареєстрована в Бершадському районному відділі Держкомзему 13 липня 2012 року за №09592.

Умовами зазначеної додаткової угоди внесені наступні зміни до договору оренди землі, зокрема, пунктом 1 додаткової угоди пункт 8 договору оренди землі викладено в наступній редакції: «Договір укладено на 5 років з моменту підписання додаткової угоди. Строк оренди визначено сторонами з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що вона є невід`ємною частиною договору оренди землі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що у «відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України».

Аналіз положень статті 213 ЦК України свідчить, що тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту.

При задоволенні позову суди не звернули увагу, що відсутні підстави для тлумачення змісту правочинів, а тому висновки судів про задоволення позову є безпідставними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 126/7444/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 126/3477/16-ц, від 19 грудня 2018 року у справі № 126/741/17-ц.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання чи додаткової перевірки доказів, обставини справи судом встановлено повно і всебічно, але допущено порушення норм процесуального права, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українирезолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки подана ТОВ «Агрофірма «Джулинка» позовна заява містить вимоги немайнового характеру, при пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір за вимогу немайнового характеру. При поданні апеляційної скарги - ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1 515,80 грн. При подачі касаційної скарги - ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі661,44 грн.

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвалені у справі судові рішення скасовані та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вимог ТОВ «Агрофірма «Джулинка» судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24 лютого 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Джулинка» до ОСОБА_1 про тлумачення змісту правочину відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Джулинка» на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальній сумі 2 177,24 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик