ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8332/19 Справа № 214/396/19 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Автобаза №1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доплати за роботу поза нормою робочого часу у зв`язку із порушенням строку виплати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши та збільшивши вимоги, просив суд стягнути з КП «Автобаза №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2018 року по 26 липня 2019 року в сумі 42 258 грн. 32 коп., а також компенсацію втрати частини доплати за роботу поза нормою робочого часу у зв`язку з порушенням строку виплати в сумі 103 грн. 87 коп.

Позов мотивовано тим, що з 23 лютого 2018 року по 29 серпня 2018 року ОСОБА_1 працював сторожем в КП «Автобаза №1». Наказом №237-к від 29 серпня 2018 року його було звільнено із займаної посади за власним бажання, однак при звільненні в порушення ст.116 КЗпП України повний розрахунок не проведено. У жовтні 2018 року посадовими особами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області на підприємстві проведено інспекційне відвідування, в ході якого виявлено ряд порушень трудового законодавства з боку КП «Автобаза №1», зокрема, встановлено, що оплата понаднормово відпрацьованих годин сторожам проведена без урахування законодавчо встановленої норми робочого часу, що призвело до зменшення суми заробітної плати, яка належала цій категорії працівників за законом. Під час інспекційного відвідування відповідач провів перерахунок понадурочних годин за 2018 рік та 07 листопада 2018 року перерахував позивачеві на картковий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по заробітній платі в сумі 2885 грн. 42 коп. Таким чином, повний розрахунок з ОСОБА_1 , звільненим ще 29 серпня 2018 року, проведено 07 листопада 2018 року, натомість середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з вини відповідача, а також компенсацію втрати її частини у зв`язку з порушенням строків виплати в сумі 103 грн. 87 коп., йому не нараховані та не виплачені. Виходячи з середньоденної заробітної плати позивача в сумі 186,32 грн., розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період представником розраховано та заявлено в межах періоду з 30 серпня 2018 року по 26 липня 2019 року в розмірі 42 258 грн. 32 коп., виходячи із середньоденної заробітної плати в сумі 186 грн. 16 коп. при 40-годинному робочому тижні та затримки розрахунку 227 робочих днів. На переконання представника, обставини, які б могли бути підставою для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з КП «Автобаза №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 року по 07 листопада 2018 року в розмірі 9589 грн. 92 коп., а також компенсацію втрати частини доплати за роботу поза нормою робочого часу у зв`язку з порушенням строку виплати в сумі 103 грн. 87 коп. (без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів); в задоволенні іншої частини вимог відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з допущенням помилок в розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також з огляду на невірно заявлений позивачем період в розрахунку, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд виходив з того, що за довідкою відповідача про розрахунок середнього заробітку по ОСОБА_1 , наданої суду 24 травня 2019 року, у 2018 році згідно колективного договору КП «Автобаза №1», обліковим періодом для підсумованого обліку робочого часу встановлено календарний рік, тобто нарахування оплати за роботу в надурочний час здійснюється в останній місяць року або у місяці звільнення працівника. Отже, донараховані суми понадурочних годин роботи по ОСОБА_1 повинні бути здійснені у серпні 2018 року - в місяці звільнення. ОСОБА_1 звільнився з роботи 29 серпня 2018 pоку, донарахована сума доплати за роботу поза нормою робочого часу в сумі 2885,42 грн. виплачена ОСОБА_1 07 листопада 2018 року, тобто з порушенням строку виплати. Разом з виплатою заборгованої заробітної плати відповідач у листопаді 2018 року повинен був виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати (доплати за роботу поза нормою робочого часу) в зв`язку з порушенням строків її виплати. Сума компенсації втрати заробітної плати у вигляді доплати за роботу поза нормою робочого часу складає 103,87 грн. та визначається шляхом перемноження індексів споживчих цін у процентному співвідношенні та діленням на 100 за період з вересня 2018 року по жовтень 2018 року включно за даний період суми чистої невиплаченої заробітної плати, виходячи з розрахунку: (1,019*1,017 - 1) * 2885,42 = (1,036 - 1) - 2885,42 = 103,87 грн., де 2885,42 грн. сума несвоєчасно виплаченої заробітної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині стягнення середнього заробітку за період з 29 серпня 2018 по 07 листопада 2018 року в сумі 9589,92 грн. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визначив період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29 серпня 2018 року по 07 листопада 2018 року, замість з 30 серпня 2018 року по 26 липня 2019 року, що свідчить про вирішення справи не у відповідності вимог чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що наказом №67-к від 22.02.2018 року ОСОБА_1 прийнято на посаду сторожа КП «Автобаза №1». Наказом №237-к від 29.08.2018 року позивача звільнено із займаної посади згідно зі ст.36 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.8-9).

У ході проведення позапланового заходу інспекційного відвідування КП «Автобаза №1» представниками ГУ Держпраці в Дніпропетровській області виявлено низку порушень трудового законодавства з боку підприємства, зокрема, порушення порядку нарахування та оплати понадурочних годин роботи сторожам в результаті проведеного перерахунку оплачених понадурочних робіт 07 листопада 2018 року ОСОБА_1 нараховано на його картковий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по заробітній платі в сумі 2 885 грн. 42 коп.

Зазначені обставини підтверджуються виписками по рахунку ОСОБА_1 (а.с.11-12), в яких чітко відображено операцію по перерахуванню позивачеві коштів КП «Автобаза №1» за призначенням «заробітна плата», а також показами свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила, що повний розрахунок з ОСОБА_1 фактично проведено 07 листопада 2018 року шляхом доплати розрахованим понадурочних робіт. Свідок підтвердила, що виплата цих коштів мала б бути в день звільнення працівника, тобто 29 серпня 2018 року.

Результати інспекційного відвідування підприємством оскаржено до суду, зокрема, в частині методики оплати понадурочних годин та запровадження підсумкового обліку робочого часу. Однак виконання підприємством обов`язку провести повний розрахунок з працівником добровільно виконано після проведення інспекційної перевірки представник відповідача підтвердив.

Натомість факт допущення відповідачем вказаних порушень трудового законодавства доводиться рішенням Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року у справі №160/8442/18, яке залишено в силі за результатами апеляційного перегляду постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2019 року.

Посилання позивача та його представника на відповідь Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16 жовтня 2018 року (а.с.15) як на доказ в рахунок доведення пред`явлених вимог суд першої інстанції оцінив критично та визнав її неналежним доказом, оскільки вона стосується ОСОБА_3 та не несе в собі жодної інформації, яка в стосувалась предмету доказування у спорі між ОСОБА_1 та КП «Автобаза №1».

Так, позивач звільнений з посади сторожа 29 серпня 2018 року, тобто останніми повними місяцями його роботи в КП «Автобаза №1» є червень та липень 2018 року.

З реєстру застрахованих осіб (а.с.14) слідує, що заробітна плата ОСОБА_1 в червні 2018 року склала 3726 грн. 94 коп., в липні 2018 року 4101 грн., тобто сумарно 7827 грн. 94 грн. Фактично позивач за червень 2018 року відпрацював 156 годин, а липень 2018 року 192 години, що сумарно становить 348 фактично відпрацьованих годин (що слідує з бухгалтерської довідки, а.с.49). Таким чином, середньогодинний заробіток позивача становить з розрахунку: (3726,94 грн. + 4101 грн.) : 348 год. = 22,49 грн./год.

Середньомісячне число робочих годин в розрахунковому періоді відповідно до графіка змінності становить 186 год. (з розрахунку: (180 + 192) : 2). Отже, середньомісячна заробітна плата згідно графіка змінності складає 4183 грн. 14 коп. з розрахунку: 22,49 грн./год. * 186.

Середньоденний заробіток при 40-годинному робочому тижні складатиме: 4183,14 грн. / 167,5 год. = 24,97 * 8 = 199,79 грн., де 167,5 год. середньомісячне число робочих годин в розрахунковому періоді відповідно до 40-годинного робочого тижня, передбаченого ст.50 КЗпП України (планові години роботи в червні 2018 року-159 год., у липні 2018 року - 176 год.).

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд обґрунтовано виходив з того, що у зв`язку з допущенням помилок в розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також з огляду на невірно заявлений позивачем період в розрахунку, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд виходив з того, що за довідкою відповідача про розрахунок середнього заробітку по ОСОБА_1 , наданої суду 24 травня 2019 року, у 2018 році згідно колективного договору КП «Автобаза №1», обліковим періодом для підсумованого обліку робочого часу встановлено календарний рік, тобто нарахування оплати за роботу в надурочний час здійснюється в останній місяць року або у місяці звільнення працівника. Отже, донараховані суми понадурочних годин роботи по ОСОБА_1 повинні бути здійснені у серпні 2018 року - в місяці звільнення. ОСОБА_1 звільнився з роботи 29 серпня 2018 року, донарахована сума доплати за роботу поза нормою робочого часу в сумі 2885,42 грн. виплачена ОСОБА_1 07 листопада 2018 року, тобто з порушенням строку виплати. Разом з виплатою заборгованої заробітної плати відповідач у листопаді 2018 року повинен був виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати (доплати за роботу поза нормою робочого часу) в зв`язку з порушенням строків її виплати. Сума компенсації втрати заробітної плати у вигляді доплати за роботу поза нормою робочого часу складає 103,87 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів погодується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.

Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з КП «Автобаза №1» 29.08.2018 року. Тобто в день звільнення підприємство зобов`язане було провести з ним повний розрахунок, що фактично виконало 07.11.2018 року. Вказані обставини також підтверджені показами свідка ОСОБА_2 та не оспорювались представником відповідача. Доказів, які б свідчили про зворотне (первинної бухгалтерської документації про перерахування на рахунок позивача сум, що підлягали виплати йому при звільненні, виписок тощо), представником відповідача суду не надано.

Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Норми ст.ст.116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу «Оплата праці» КЗпП України. За своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки, не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною виплатою, тобто не входить до структури заробітної плати. Така виплата є компенсацією за порушення права на оплату праці.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок), що також відповідає п.21 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Згідно з п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, а саме, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про обгрунтованість позову та часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що повний розрахунок з ним не проведено й на теперішній час, а тому стягнення судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 по 07 листопада 2018 року є помилковим, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем проведений повний розрахунок, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме за цей період.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко