ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 травня 2019 року

м. Харків

справа № 641/9163/18

провадження № 22-ц/818/1347/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варникова Ксенія Вікторівна,

третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ*янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року в складі судді Колодяжної І.М.,

у с т а н о в и в:

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варникова Ксенія Вікторівна, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ*янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання правочину недійсним.

Позов мотивовано тим, що 04 квітня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В. було посвідчено укладений між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_2 Договір дарування (далі - Договір) квартири АДРЕСА_1 . Бажаючи укласти з відповідачем договір довічного утримання, позивач помилково уклала договір дарування цієї квартири. Після укладення зазначеного Договору відповідач змінила своє ставлення до неї, не забезпечувала продуктами, ігнорувала домовленості щодо утримання та догляду. Зазначає, що майно ОСОБА_2 є предметом обтяження, про що свідчить арешт, накладений 14 вересня 2018 року посадовою особою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах N5. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області в межах виконавчого провадження М43016278. Вважає, що існує реальна загроза втрати нею єдиного житла. Посилаючись на вказані обставини, просила визнати недійсним Договір дарування житла від 04 квітня 2018 року та поновити її право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони посадовим особам Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області вчиняти дії, направлений на реалізацію (продаж) квартири АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що майно відповідача є предметом обтяження. 14 вересня 2018 року посадовою особою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області в межах виконавчого провадження № 43016278 на вказане майно накладено арешт. Зазначає, що реалізація квартири посадовими особами виконавчої служби під час судового розгляду її позовної заяви унеможливить виконання судового рішення в разі поновлення її права власності на квартиру.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до клопотання про забезпечення позову позивачем не додано доказів, щодо реальної загрози реалізації спірної квартири Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ*янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області .

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки висновки, викладені в ній, не відповідають обставинам справи. До клопотання про забезпечення позову нею було додано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з якої службовою особою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області накладено арешт на майно боржника - відповідача у справі. Об`єктом арешту є квартира, щодо якої подано позовну заяву про визнання правочину недійсним. Це свідчить про реальну загрозу невиконання судового рішення у разі задоволення позову.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржували, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Пленум № 9) заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Матеріали справи свідчать, що 04 квітня 2018 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В. було посвідчено укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування квартири АДРЕСА_1 . На дану квартиру 14 вересня 2018 року посадовою особою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах N5. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області в межах виконавчого провадження М43016278 накладено арешт, що підтверджується відомостями з державного реєстру обтяжень.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що реалізація житла унеможливлює виконання можливого рішення суду про задоволення її позову є припущенням.

Наявність самого по собі позову про визнати недійсним договір дарування не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони реалізації квартири, з огляду на те, що право відповідача на цю квартиру позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно договірно-правові відносини стосовно дійсності договору дарування.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а самі лише посилання в заяві на потенціальну можливість невиконання рішення суду без наявного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є розмірним із предметом спору.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 149, 150, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 травня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Р.М. Піддубний

О.Ю.Тичкова