Номер провадження 2/225/621/2019
Єдиний унікальний номер судової справи225/2239/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2019 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Скиба М.М.,

за участю:

секретаря Солодкої Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України про стягнення заборгованості по заробітній платі, інших розрахунковим виплатам, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Північна». 03.01.2019 року був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели, а саме не виплатили заборгованість по заробітній платі за грудень 2018 року та січень 2019 року, вихідну допомогу та одноразову допого за довголітню працю. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день постановлення рішення.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Надала відзив на позовну заяву, зазначила, що ДП «Торецьквугілля» повністю заперечує проти сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 В даній ситуації вина підприємства відсутня у зв`язку з тим, що заробітна плата та розрахункові виплати при звільненні працівникам шахти, на якій працював позивач, виплачуються за рахунок коштів державної бюджетної програми «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості». ВП «Шахта «Північна» ДП «Торецьквугілля» з 2016 року повністю припинило роботи по видобутку рядового вугілля, а тому відсутні власні кошти. На 1 півріччя 2019 року кошторисом витрат ВП «Шахта «Північна» закладені кошти для виплат працівникам всіх сум, що належать їм від підприємства при звільненні за скороченням штату. 05 квітня 2019 року Кошторис витрат ВП "Шахта "Північна" було підписано Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, а станом на 09 квітня 2019 року всі належні кошти були сплачені позивачу, а саме заробітна плата, допомога по скороченню та допомога за довголітню працю. Таким чином, представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України.

Судом встановлено, що позивач з 11.01.1989 року працював на ВП «Шахті «Північна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 2к від 03.01.2019 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з ОСОБА_1 належних до сплати сум по заборгованості по заробітній платі, допомогу по скороченню та допомогу за довголітню працю не провели. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 09 квітня 2019 року відповідно до платіжних доручень №2, 25, 45, 58 від 01.04.2019.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем заборгованості по заробітній платі, допомоги по скороченню та допомоги за довголітню працю є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв`язку з цим на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати належних до сплати сум за період з 03 січня 2019 року по 09 квітня 2019 року.

Крім того, суд не погоджується з розрахунком заборгованості середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, виходячи з наступного:

Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 01/174 від 05.04.2019 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 175 грн. 73 коп.

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.01.2019 року по 09.04.2019 на загальну суму 11773 грн. 91 коп., виходячи із 67 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 175 грн. 73 коп.

У зв`язку з тим, що остаточний розрахунок з ОСОБА_1 був проведений 09 квітня 2019 року відповідно до платіжних доручень №2, 25, 45, 58 від 01.04.2019, то вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10.04.2019 року по день ухвалення рішення у дійсній справі, тобто по 08.05.2019 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивач зазначає, що сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 03.01.2019 року по 10.04.2019 року складає 12301,10 грн., то 1 відсоток цієї суми дорівнює 123,01 грн. Оскільки ця сума (123,01 грн.) є меншою, ніж мінімальна ставка судового збору за подання до суду такого позову, суд доходить висновку про те, що при зверненні до суду з цією позовною заявою позивач повинен був сплатити судовий збір у сумі 768,40 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме на 95,71 % (11773,91 грн. *100% : 12301,10 грн. = 95,71), то частина позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, становить 4,29 %.

Таким чином, з позивача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 52 грн. 77 коп. (12301,10 коп. х 4,29% = 52 грн. 77 коп.)

Також з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 11773,91 грн. *100% : 12301,10 грн. = 95,71 %), тобто 95,71 % від ціни позову (95,71 % *768,40 грн. :100% = 735,44 грн.), що складає 735,44 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства "Торецьквугілля" Міністерства вугільної промисловості України (місце знаходження: 85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Дружби, 19, ) заборгованості по заробітній платі, інших розрахунковим виплатам, середнього заробітку за час затримки розрахунку, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 11773 (одинадцять тися сімсот сімдесят три) грн. 91 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 52,77 грн.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства вугільної промисловості України на користь держави судовий збір в розмірі 735,44 грн.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017 (п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя М.М. Скиба