Провадження № 2/712/1602/19
Справа № 712/5124/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (адреса: м. Черкаси, бул. Шевченка 224, кв. 78), третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» (адреса: м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького 27) про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на те, що 23 травня 1996 року між ним та відповідачем, відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 4, підписаним на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

У відповідності до п. 1 вказаного Договору, Обєктом купівлі-продажу згідно з Договором була квартира АДРЕСА_2. Зазначена квартира складається з однієї кімнати, загальна площа 35,3 м2, в тому числі житлова площа - 17,2 м2.

Згідно з п. 2 Договору квартира належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 11228, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому 23 травня 1996 року.

Квартира за згодою сторін була куплена ним за НОМЕР_1 (один мільярд сто тридцять мільйонів) карбованців.

Визначену Договором суму ОСОБА_2 отримала повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом останньої на другій сторінці договору.

Відповідно до п. 5 Договору він набув право власності на квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія).

Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 23 травня 1996 року за реєстраційним номером 101-2.

Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору.

На час укладення Договору йому не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

11 квітня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з метою посвідчення договору та в подальшому відчуженні належної на праві приватної власності квартири. Проте, нотаріусом була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір, не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення.

На даний час він не може розпорядитися належною йому квартирою, у звязку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору.

Вважає, що умови Договору сторонами було повністю виконано, ним було сплачено вартість проданого майна, а ОСОБА_2 була звільнена квартира, було здійснено виписку з квартири всіх членів сімї, передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення і до цього часу не заявляв.

Тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 23 травня 1996 року між ОСОБА_4, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія» 23 травня 1996 року за номером 101-2.

15 квітня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 23 травня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 4, підписаним на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

У відповідності до п. 1 вказаного Договору, Обєктом купівлі-продажу згідно з Договором була квартира АДРЕСА_2. Зазначена квартира складається з однієї кімнати, загальна площа 35,3 м2, в тому числі житлова площа - 17,2 м2.

Згідно з п. 2 Договору квартира належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 11228, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому 23 травня 1996 року.

Квартира за згодою сторін була куплена позивачем за НОМЕР_1 (один мільярд сто тридцять мільйонів) карбованців (п. 4 Договору).

Визначену Договором суму ОСОБА_2 отримала повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом останньої на другій сторінці договору.

Відповідно до п. 5 Договору позивач набув право власності на квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія).

Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 23 травня 1996 року за реєстраційним номером 101-2.

Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_2, було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору.

Позивач вказує, що на час укладення Договору йому не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

11 квітня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з метою посвідчення договору та в подальшому відчуженні належної на праві приватної власності квартири. Проте, нотаріусом була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір, не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення.

На даний час позивач не може розпорядитися належною йому квартирою, у звязку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору.

Позивач також вказує, що умови Договору сторонами було повністю виконано, позивачем було сплачено вартість проданого майна, а ОСОБА_2 була звільнена квартира, було здійснено виписку з квартири всіх членів сімї, передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення і до цього часу не заявляв.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі.

Оскільки Договір було укладено 23 травня 1996 року, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.

Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод.

Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, суд вважає, що Договір купівлі-продажу від 23 травня 1996 року за реєстраційним № 101-2 може бути визнаний судом дійсним, у звзязку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 392, 638 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 23 травня 1996 року між ОСОБА_4, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія» 23 травня 1996 року за номером 101-2

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: