2/465/2265/19
У Х В А Л А

про самовідвід

"07" травня 2019 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В. Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути незаконно списані кошти з карткового рахунку фізичної особи.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку фізичної особи передати за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва, що за адресою: 03680, м. Київ, вулиця Дегтярівська, 31А.

Підстави передачі справи за підсудністю викладені в ухвалі.

Не погоджуючись із даною ухвалою, позивач 21 листопада 2018 року подав апеляційну скаргу. Як на його думку, суд змінив територіальну підсудність. З даною ухвалою він не погоджується, вважає, що він, позивач звернувся до суду із врахуванням Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак позов може пред`являтись за місцем знаходження позивача.

За результатами розгляду апеляційної скарги, ухвала судді першої інстанції скасована, з підстав викладених в постанові апеляційного суду від 18 березня 2019 року з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приймаючи дане рішення, суд апеляційної інстанції покликався на п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а саме, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 27 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (п.5 ст. 28 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч.16 ст. 28 ЦПК). При цьому, колегія дійшла висновку про те, що даний спір виник з приводу надання фінансових послуг, тобто, спір стосується захисту прав споживача, і на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Франківського району м. Львова, то вказана цивільна справа підсудна Франківському районному суду м. Львова.

Одночасно, у своїй ухвалі колегія суддів апеляційного суду покликалася на ч.16 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

За вказаних обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу про скерування справи за підсудністю з порушенням вимог закону, у той же час якого саме закону та яких конкретно норм, апеляційний суд не вказав.

Як суддя, якому вказана справа скерована для продовження розгляду, вважаю, що моя позиція уже висловлена в ухвалі суду про визначення підсудності. Відповідно до даної ухвали, як попередньо так і на даний час, не вбачаю підстав про визначення даного позову відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Апеляційний суд скасовуючи ухвалу суду першої інстанції акцентував увагу на загальних положеннях щодо визначення підсудності, не мотивуючи підстави скасування ухвали відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

З урахуванням викладеного та відсутності конкретної вказівки суду апеляційної інстанції на норми закону, відповідно до яких справа може бути предметною на території підсудній Франківському районному суду м. Львова й надалі вважаю, що справа підсудна суду по місцю знаходження відповідача.

Дану обставину вважаю, такою, що перешкоджає мені продовжувати розгляд даної справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною першою ст. 36 ЦПК України, встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 39 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

З огляду на викладене, заявляю самовідвід з підстав, передбачених п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю також на положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, згідно яких, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб`єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

У справі "Фей проти Австрії", ЄСПЛ вказав, що об`єктивна неупередженість суду полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При цьому, у справі «Морріс проти Об`єднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ`єктивності. По-друге, він має також бути безстороннім з об`єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.

У Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь - який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на встановлені обставини, і зокрема що позиція судді Кузя В. Я. щодо підсудності справи викладена в ухвалі, яка хоч і скасована, проте мотиви визначення підсудності у судді залишаються незмінними, а також беручи до уваги наявність ухвали апеляційного суду та враховуючи вимоги положень національного законодавства і практику Європейського суду з прав людини, приходжу до висновку, що з метою уникнення будь-яких сумнівів в учасників цивільного процесу з розгляду даної справи, щодо неупередженості судді при новому розгляді питання, передбаченого ст. 31 ЦПК України, суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я. підлягає відводу.

У зв`язку з цим, заявляю самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2 - 5, 10, 11, 18, 36, 37, 39, 258 - 260 ЦПК України, -

П О С Т А НО В И В :

Задовольнити заяву судді Кузя В. Я. про самовідвід у розгляді матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про повернення незаконно списаних коштів з карткового рахунку фізичної особи, які поступили до Франківського районного суду м. Львова з із Львівського апеляційного суду 17 квітня 2019 року ( судове провадження № 2/465/2265/19; судова справа № 465/6269/18). Матеріали судового провадження № 2/465/2265/19 передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь