ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря судового засідання : Кальник А.М.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Чуванової А.М. від 21 грудня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», з участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про припинення договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», з участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про припинення договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», з участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 03 липня 2008 року з ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 00576/RP про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у сумі 99138,20 доларів США з терміном погашення до 29 червня 2023 року зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 11,9 відсотків річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом: на споживчі потреби у розмірі 80000 доларів США та 19138,20 доларів США на сплату страхових платежів. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав грошові кошти у сумі 80000 доларів США. 25 травня 2009 року укладено додаткову угоду №1, якою внесені зміни до п.п.1.1, 2.3.1, 2.3.2, 6.1 графіку погашення, додатку №1 та №2 та доповнено п.2.2.13, 2.2.14 2.3.15 2.3.16 кредитного договору.

25 січня 2013 року з позичальником укладено додаткову угоду №2. Відповідач ОСОБА_4 не виконав умови договору, вчасно не вносить регулярні платежі, внаслідок чого станом на 23 жовтня 2015 року утворилася заборгованість сумі 77662,17 доларів США та 579628,77 гривень, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 58118,34 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом19543,83 доларів США, пеня за несплату кредиту - 188839,45 гривень, пеня за несплату процентів - 390789,32 гривень.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем було укладено з відповідачем ОСОБА_5 договір поруки № 00728rP від 25 травня 2009 року та з відповідачем ОСОБА_3 договір поруки № 00729rP від 25 травня 2009 року. 25 січня 2013 року з відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди №1 до договорів поруки. Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надано банку в іпотеку нерухоме майно - магазин, загальною площею 195,3 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки №00673rP від 03 липня 2008 року.

Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 77662,17 доларів США та 579628,77 гривень, та судові витрати по сплаті судового збору по 11436,68 гривень з кожного.

Окрім цього, із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Марфін Банк» про припинення договору поруки звернувся відповідач ОСОБА_3

Підстави свого позову вмотивовував тим, що в укладеному з позивачем 28 травня 2009 року договорі поруки строку його дії не було встановлено. Лише в п.4.7. зазначено, що він «діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором». Внаслідок цього ОСОБА_3 вважає, що умови щодо строку даного договору між сторонами досягнуто не було.

Крім того, у п.1.1 кредитного договору встановлено, що зобов'язання сплачувати кредит виникає щомісячно з 26 числа по останній робочий день. Тобто, вказано термін (а не строк) виконання зобов'язання. Вказує на те, що вимога про погашення заборгованості, яка могла бути надіслана у межах шестимісячного строку з настання заборгованості, банком до нього як до поручителя не пред'являлась. На підставі чого, ОСОБА_3 вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню положення, які визначають чіткий строк повернення кредиту, зокрема, як роз'яснено у постанові Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року.

Також, відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Марфін Банк», у якій просила відмовити ПАТ «Марфін Банк» в задоволенні позовних вимог, заявлених до неї в повному обсязі; визнати припиненим договір поруки від 25 травня 2009 року, укладений між ПАТ «Марфін Банк» та ОСОБА_5 Підстави позову обгрунтовувала тим, що укладений договір поруки не має визначеного строку дії. В п.4.7. лише зазначено «діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором». Юридичний аналіз даного договору дає можливість зробити висновок, що умов щодо строку договору досягнуто не було. Крім того, у кредитному договорі встановлено у п.1.1., що зобов'язання сплачувати кредит виникає щомісячно з 26 числа по останній робочий день. Тобто, вказано термін (а не строк) виконання зобов'язання. ОСОБА_5 вказувала, що вимога про погашення заборгованості, яка могла бути надіслана у межах шестимісячного строку з настання заборгованості, банком до неї у визначений строк не пред'являлась. З урахуванням цього ОСОБА_5 вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню положення, які визначають чіткий строк повернення кредиту, зокрема, як роз'яснено у постанові Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року.

Із зустрічним позовом до ПАТ «Марфін Банк» про захист прав споживачів звернувся і відповідач ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 03 липня 2008 року між ним та вказаним банком укладено договір про надання споживчого кредиту №00576RP. Відповідно до п.1.1 вказаного договору банк зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 99138,20 доларів США. У договорі передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29 червня 2023 року. Плата за кредит згідно п.1.1 даного договору встановлюється в розмірі 11,9 % річних. Поручителем за даним договором виступає ОСОБА_5 та ОСОБА_3 За вказаним договором поручитель зобов'язується відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. В забезпечення виконання договору споживчого кредиту між позивачем та відповідачем було укладено договір застави. Таким договором забезпечувалось виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором. ОСОБА_4 вважає, що договір про надання споживчого кредиту №00576RP від 03 липня 2008 року не відповідає чинному законодавству, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним. Посилається на те, що за умовами кредитного договору вбачається, що кошти були надані в споживчих цілях для особистих потреб позичальника. Таким чином, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту. Також вказує, що перед підписанням даного кредитного договору ОСОБА_4 не отримав інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, укладений договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів, натомість, відповідно до п.2.3.1 договору передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення. Так, станом на час подання позову курс гривні до долару США становив 25 грн. 3 коп. за 1 долар, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар. Оскільки проценти входять до ціни договору, вважає, що ціна договору несправедлива. Отже, умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком погіршення становища споживача. На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив ухвалити рішення про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №00576RP від 03 липня 2008 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_5, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», місцезнаходження: просп. Миру, 28, м. Черноморськ, Одеська область, 68003, , заборгованість за кредитним договором № 00576/RP від 03 липня 2008 року в сумі 77662,17 доларів США 579628,77 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та ОСОБА_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», місцезнаходження: просп. Миру, 28, м. Черноморськ, Одеська область, 68003, , заборгованість за кредитним договором № 00576/RP від 03 липня 2008 року в сумі 77662,17 доларів США 579628,77 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ОСОБА_5, що проживає за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, ОСОБА_3, що проживає за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», місцезнаходження: просп. Миру, 28, м. Черноморськ, Одеська область, 68003, , судові витрати по сплаті судового збору по 11436,68 гривень з кожного

В задоволенні інших позовних вимог позивачу ПАТ «МТБ Банк» відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», з участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про припинення договору поруки.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», з участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про припинення договору поруки - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», з участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_3 про захист прав споживачів - відмовлено.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог ПАТ «МТБ Банк» до нього та ухвалити нове рішення, яким відмовити задоволенні позовних вимог в цій частині в повному обсязі, а також задовольнити заявлений ним зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Вказує на те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поруки, а саме строку його дії. У п. 4.7 лише зазначено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. А у п. 1.1 Кредитного договору визначено зобов'язання сплачувати кредит щомісячно з 26 числа по останній робочий день, що визначає термін, а не строк виконання зобов'язання.

Окрім цього, апелянт зазначає, що вимога про погашення заборгованості, яка мала бути надіслана в межах шестимісячного строку з моменту настання заборгованості, йому Банком не пред'являлася.

З огляду на викладене, вважає договір поруки припиненим.

Одним із доводів апеляційної скарги вказує відсутність належного повідомлення його про необхідність явки в судове засідання та розгляд справи за його відсутності.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надавався, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржувалось.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Апелянт ОСОБА_3 оскаржує рішення суду виключно в частині позовних вимог про стягнення з нього, як поручителя, суми заборгованості за кредитним договором та в частині відмови у задоволенні поданого ним зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 03 липня 2008 року ВАТ "Морський транспортний банк", правонаступником якого є ПАТ "Марфін Банк", та відповідач ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 00576/RP ( т.1 а.с.10-14).

Згідно умов цього договору банк надав позичальнику кредитні кошти, шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний картковий рахунок позичальника НОМЕР_3 особовий рахунок № 0001101US у банку з 03 липня 2008 року, з терміном погашення до 29 червня 2023 року включно у вигляді неповновлювальної кредитної лінії у сумі 99138,20 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби у сумі 80000 доларів США, у сумі 19138,20 доларів США на оплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9% річних та зі сплатою комісії за надання кредиту у розмірі 1% від суми кредиту без урахування страхових платежів

Відповідач ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у сумі 80000 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки № 2 від 03 липня 2008 року про отримання 50000 гривень та заявою на видачу готівки № 4 від 03 липня 2008 року про отримання 30000 доларів США.

25 травня 2009 року між банком та ОСОБА_4 укладена додаткова угода № 1, за умовами якої згідно з пунктом 1 на дату підписання угоди заборгованість по основному боргу за кредитним договором складає 78166,72 доларів США; внесені зміни до кредитного договору та графіку погашення кредиту, розрахунку сукупної вартості кредиту ( т.1 а.с.17-18).

25 січня 2013 року між банком та ОСОБА_4 укладена додаткова угода №2, згідно з умовами якої сторони підтвердили наявність основного боргу у сумі 64029,62 доларів, внесені зміни до кредитного договору, серед яких є і доповнення кредитного договору пунктом 4.4 наступного змісту: «На підставі ст.259 Цивільного кодексу України та у відповідності з цим договором сторони досягли домовленості про те, що позовна давність за вимогами банку про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та неустойки (пені, штрафів) за цим договором встановлюється тривалістю у три роки.» (т.1 а.с.23-25).

Належне виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено договорами поруки, укладеними 25 травня 2009 року - з ОСОБА_5 за № 00728rP, та з ОСОБА_3 за № 00728rP ( т.1 а.с.39,40).

25 січня 2013 року між банком та поручителями ОСОБА_5 І ОСОБА_3 також укладені додаткові угоди №1 до кредитного договору, в яких передбачено, що позовна давність за вимогами кредитора встановлюється тривалістю у три роки (т.1 а.с.41-42,43-44).

Також встановлено, що позичальник ОСОБА_4 належним чином свої зобов'язання за договором не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2015 року складається з наступного: поточна заборгованість за кредитом - 58118,34 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 19543,83 доларів США, пеня за несплату кредиту - 188839,45 гривень, пеня за несплату процентів - 390789,32 гривень, а всього у сумі 77662,17 доларів США та 579628,77 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості (т.1 а.с. 8-9).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту наявності заборгованості позичальника за кредитним договором та доведеності розміру цієї заборгованості.

Розмір заборгованості позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором апелянтом не оспорюється.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Вимога статті 526 ЦК України щодо обов'язку виконувати зобов'язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Умовами кредитного договору сторони визначили строк повернення коштів та повного виконання зобов'язання 29 червня 2023 року.

Судом встановлено, що 25 січня 2013 року між банком та ОСОБА_4 укладена додаткова угода №1, за умовами котрої доповнено пункт 4.4. і встановлено позовну давність за вимогами банку про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій та неустойки (пені, штрафу) тривалістю у три роки.

Також, 25 січня 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладена Додаткова угода №1 до Договору поруки, за умовами якої визначено, що позовна давність за вимогами кредитора встановлюється тривалістю у три роки.

24 березня 2015 року банком на адресу позичальника та поручителів була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості та повідомлено про необхідність дострокового погашення боргу протягом 60-ти днів з дня отримання даної вимоги (т.1 а.с.28-31).

Крім того, з розширеного розрахунку заборгованості встановлено, що остання проплата позичальником за кредитним договором на погашення відсотків відбулась 29 вересня 2015 року в розмірі 200 доларів США. До суду позивач звернувся 06 листопада 2015 року, тобто в межах шестимісячного строку.

З урахуванням цього, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки місцевого суду в тій частині, що відсутні правові підстави вважати поруку ОСОБА_3 припиненою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дав вірну правову оцінку обставинам, на які посилався ОСОБА_3.

Факт дотримання Банком шестимісячного строку пред'явлення до ОСОБА_3 вимоги про дострокове повернення кредитних коштів у солідарному порядку з божником ОСОБА_4 підтверджується матеріалами справи в їх сукупності та не спростований апелянтом.

Доводи апелянта в тій частині, що умовами договору поруки не визначено строк його дії є неспроможними, оскільки умови договору містять положення про тривалість поруки до моменту повного виконання зобов'язання за кредитним договором, а його висновки з цього приводу є довільним тлумаченням змісту договору.

Окрім цього, умови договору поруки узгоджується і з нормами цивільного закону, які врегульовують спірні правовідносини, зокрема щодо строку існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обов'язку поручителя.

Суд першої інстанції вірно вказав, що порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо вищевикладених обставин справи, як з такими, що ґрунтуються на законі.

Внаслідок невиконання боржником ОСОБА_4 своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів, були порушені права позивача, солідарне зобов'язання щодо виконання якого у апелянта ОСОБА_3 не припинилося.

Доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду та не знайшли свого підтвердження в ході перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_3 в даному судовому провадженні представлялися адвокатом Паскевичем О.Г., який був повідомлений про розгляд справи (а.с. 142 Т-4), внаслідок чого доводи апелянта в цій частині також є необґрунтованими.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складений 17 квітня 2019 року

Головуючий-суддя /підпис/ О. І. Обідіна

Судді: /підпис/ Г. Л. Карпушин

/підпис/ О. В. Прядкіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського апеляційного суду О. І. Обідіна