Ім'ям України Провадження № 2/200/1644/19
16 квітня 2019 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:
головуючого судді Литвиненка І.Ю.
при секретарі - Божченко А.І.,
за участю представника відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
Позивач, УСЗН Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, у червні 2018 року звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення надміру нарахованих бюджетних коштів у вигляді щомісячних компенсаційних виплат непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80 річного віку у сумі 1141 гривня 70 копійок (а.с. 1-4).
В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 15 березня 2012 року їй була призначена щомісячна компенсаційна виплата як непрацюючій працездатній особі, що доглядає за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80 річного віку. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян» встановлено, що щомісячні компенсаційні виплати призначаються і виплачуються у грошовій формі непрацюючим працездатним особам, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 річного віку. При перевірці достовірності та повноти інформації у відношенні ОСОБА_2, інспекторами Управління було встановлено, що з 18.08.2013 року ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, однак Управління про це вона не повідомила. Таким чином, вважає, що за період часу з 18.08.2013 року по 30.04.2018 року ОСОБА_2 безпідставно виплачено державну компенсацію на суму 1141 гривень 70 копійок. Строк для повернення надміру виплачених бюджетних коштів встановлено у місячний термін з 19 квітня 2018 року, однак кошти досі не повернуті. Через відмову добровільно повернути кошти, прохають стягнути їх за рішенням суду.
Ухвалою суду від 08 серпня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 27 вересня 2018 року (а.с. 20).
Підготовче судове засідання, призначене на 27 вересня 2018 року відкладено за клопотанням відповідача на 05 грудня 2018 року (а.с.22, 25, 26).
03 грудня 2018 року відповідач скористалась право на подання відзиву, відповідно до змісту якого позовних вимог не визнала у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, зазначила, що позивачем не надано належних доказів відповідності заявленої до стягнення суми фактично нарахованим коштам за період часу з 18.08.2013 року по 19.04.2018 року, оскільки докази виплати та отримання нею допомоги відсутні. Дійсно, з 18 серпня 2013 року вона отримує пенсію за віком, при цьому фінансування пенсій та компенсаційних виплат здійснюється одним і тим самим органом Пенсійним Фондом України. Оскільки Пенсійному Фонду України при призначенні їй пенсії було достовірно відомо про отримання нею компенсаційних виплат, а згідно із вимогами ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, заборонено стягувати безпідставно набуті кошти грошової допомоги, які були виплачені добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку набувача, вважає позов безпідставним (а.с. 31-34).
05 грудня 2018 року судом за участі представника відповідача ОСОБА_1 закінчено підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 14 лютого 2019 року (а.с.38-39).
Судове засідання, призначене на 14 лютого 2019 року відкладено за клопотанням представника відповідача на 16 квітня 2019 року (а.с.44,45, 52, 53).
Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням провести судове засідання в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 28, 30, 42).
Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що з боку відповідача не було недобросовісних дій, спрямованих на безпідставне отримання бюджетних коштів, через що підстав для задоволення позову немає.
З'ясувавши фактичні обставини у справі та перевіривши їх наданими позивачем письмовими доказами, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі заяви від 15 березня 2012 року ОСОБА_2 призначено соціальну допомогу у вигляді щомісячних компенсаційних виплат непрацюючій особі, що доглядає за інвалідом І групи (а.с. 8-11). При заповненні бланку заяви на призначення соціальної допомоги ОСОБА_2 підтвердила, що вона на даний час не працює, не навчається, не проходить службу, підприємницькою діяльністю не займається. В даній заяві міститься застереження про те, що отримувача соціальної допомоги повідомлено про необхідність сповіщення органу праці та соціального захисту населення у випадку працевлаштування впродовж терміну призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, зміни права на призначення надбавки на догляд, а також у разі змін у складі сімї, відповідно до вимог Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам». Тобто, за змістом даної заяви, отримувач соціальної допомоги не був зобовязаний повідомляти орган праці та соціального захисту населення у випадку призначення пенсії. 19 квітня 2018 року ОСОБА_2 було повідомлено про припинення соціальної допомоги у звязку з призначенням їй пенсії та розяснено про необхідність повернення надміру отриманих коштів у сумі 1141 гривня 70 копійок за період часу з 18.08.2013 року по 30.04.2018 року у місячний термін (а.с. 6). В добровільному порядку ОСОБА_2 витребувані кошти не повернула. Сторонами до суду не надано доказу призначення відповідачу пенсії за віком, проте відповідачем визнаний цей факт, а саме: що з 18.08.2013 року вона отримує пенсію за віком.
Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоровя потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства. Згідно з вимогами п. 2 Постанови КМ України «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було установлено щомісячні компенсаційні виплати у розмірі 480 тис.крб. непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку. Зазначені щомісячні компенсаційні виплати призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно із вимогами ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ОСОБА_2 звернулася до позивача із заявою про призначення соціальної допомоги щомісячних компенсаційних виплат непрацюючій особі, яка доглядає за інвалідом І групи. При складенні заяви нею було зазначено достовірну та повну інформацію, в тому числі надано позивачу копію паспорта та трудової книжки. Позивачем не було розяснено ОСОБА_2, з посиланням на відповідний нормативно-правовий акт, її обовязку повідомлення органу соціального захисту населення про досягнення отримувачем допомоги пенсійного віку та призначення їй пенсії. Отже, в діях ОСОБА_2 не вбачається ознак недобросовісності, а з боку позивача при виплаті вказаної допомоги не було рахункової помилки. Крім того, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо неподання позивачем належних доказів нарахування та отримання допомоги у визначеному у позові розмірі та за вказаний у позові період. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позову, судові витрати по справі слід віднести за рахунок Держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7-8, 10-11, 15, 76-80, 89, 141, 258, 263, 265, 268, 352, 353 ЦПК України, -
У задоволенні позову Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради відмовити у повному обсязі.
Судові витрати по справі віднести за рахунок Держави.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів зо дня його проголошення, а особами, що не брали участь у розгляді справи протягом тридцяти днів зо дня отримання його копії, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили протягом тридцяти днів зо дня його проголошення, або протягом тридцяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, що не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко