ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6777/18 Номер провадження 22-ц/814/1248/19Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Обідіної О.І., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Кальник А.М., -

розглянувши в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника адвоката - Коротченко Олексія Петровича на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2019 року (прийняту суддею Нестеренко С.Г., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (у її власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовною заявою до ОСОБА_4 (у її власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 вересня 2018 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 задоволено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 (у її власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_6, ОСОБА_7 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - залишено без розгляду, оскільки позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_2 та його представник адвокат - Коротченко О.П. та подали на неї апеляційну скаргу, в якій прохали ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 березня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянти вважають, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, та такою що винесена з порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони по справі та інші особи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Колегія суддів, зважаючи на складність питання, яке вирішувалося судом першої інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що у зв'язку з перебуванням судді доповідача у відпустці, питання про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції у встановлені законом строки вирішити було неможливо, прийняла рішення розгляд справи проводити у звичайному режимі, без застосування відео зв'язку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 грудня 2011 року ОСОБА_2 - визнано недієздатним.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 листопада 2017 року у справі №524/6351/16-ц, за заявою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, ОСОБА_2 - визнано частково обмеженим у дієздатності. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради не призначив ОСОБА_2 піклувальника. Тому, піклування за позивачем здійснює орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради.

ОСОБА_2 та/або орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради після 22 листопада 2017 року не зверталися до суду із заявами про поновлення ОСОБА_2 дієздатності.

29.01.2018 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради прийняв рішення №71, яким надав дозвіл ОСОБА_2 на укладення договору про надання безоплатної правової допомоги.

Тому, реалізуючи даний дозвіл ОСОБА_2 звернувся до Кременчуцького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який розглянувши його заяву видав адвокату Коротченку О.П. доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги за №46 від 02 лютого 2018 року, а саме: складання процесуальних документів та представництва інтересів щодо виселення з житлового приміщення.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, а тому прийшов до висновку що позов підлягає залишенню без розгляду з підстав визначених у п.1 ч.1 ст. 257 ЦП України.

Однак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно зі статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно частини 2 статті 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

З урахуванням вищевикладених обставин та норм права, колегія судді вважає, що суд першої інстанції зазначену норму процесуального права, залишив поза увагою, та безпідставно керувався лише нормами ЦК України, а тому прийшов до помилкового та передчасного висновку про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду з підстав того, що позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У справі «Беллет проти ОСОБА_7» (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позов ОСОБА_2 фактично позбавив позивача права на справедливий та своєчасний розгляд справи за його позовною заявою та практично обмежив доступ до правосуддя, що є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, доводи апелянта є обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду позову та створення перешкод для захисту порушених прав позивача у спосіб передбачений законом.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2019 року та направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника адвоката - Коротченко Олексія Петровича- задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 березня 2019 року - скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 02 травня 2019 року.

Головуючий: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.І. Обідіна__________________ Л.М. Хіль