23.04.2019 Єдиний унікальний номер 205/7872/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/7872/17
2/205/64/19

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.11.2017р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить суд встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з листопада 1985 року по липень 1994 року, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 11/12 часток домоволодіння № 30, розташованого в м. Дніпро, вул. Добролюбова, в порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що після смерті ОСОБА_3, померлого 06.06.2017р., відкрилась спадщина на 11/12 частин вищевказаного домоволодіння. Позивач звернувся до Другої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову у видачі такого свідоцтва у звязку з відсутністю необхідних документів для встановлення родинних відносин.

ОСОБА_1 та його представник, - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача, - ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала.

Друга ДДНК явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте матеріали справи містять від нього заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення свідка та сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 помер 06.06.2017р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Новокодацьким районним у місті відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 942 (а.с.10).

Відповідно до відповіді № 15197 від 06.11.2017р., наданої КП «ДМБТІ» ДОР станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності на домоволодіння, яке розташовано в м. Дніпро, вул. Добролюбова, буд. 30, за громадянином ОСОБА_3 на 11/12 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.08.1989р., виданого Другою ДДНК за реєстром № 2-1488, зареєстрованого БТІ в реєстрову книгу № 184 за реєстровим № 39 (а.с.11).

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, зокрема, у вигляді 11/12 частин на вищевказане домоволодіння.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Позивач звертаючись до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем обґрунтовує їх тим, що він проживав зі ОСОБА_3 однією сімєю з листопада 1985 по липень 1994 років, а відтак відповідно до ст.1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги.

Водночас, відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

З вищевказаного вбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають лише ті особи, які постійно проживали та вели спільний побут зі спадкодавцем не менш як пять років до моменту його смерті.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень, які були надані позивачем, третьою особою та свідком у судовому засіданні, померлий ОСОБА_3 з 1994 року на території України не проживав, а відтак посилання позивача на те, що він має право на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України є безпідставними.

Окрім того, у судовому засіданні факт проживання однією сімєю позивача з померлим у період з листопада 1985 року по липень 1994 року не знайшов свого підтвердження, оскільки проживання в одному домоволодінні яке розділено на дві окремі квартири не є доказом того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Таким чином, беручи до уваги відсутність правових підстав для встановлення факту проживання позивача з померлим однією сімєю не менш як пять років до моменту смерті спадкодавця, суд також доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, з підстав встановлених ст.1264 ЦК України.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 ЦПК України, ст.ст.1264 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Друга дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з листопада 1985 року по липень 1994 року та визнання права власності на 11/12 частин домоволодіння №30 по вул. Добролюбова у м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 22 квітня 2017 року-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 квітня 2019 року.

СуддяОСОБА_6