Справа № 126/474/18
Провадження № 22-ц/801/604/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуСправа № 126/474/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Оніщука В. В., Голоти Л. О.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач Філія Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги»,

співвідповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Комунальна установа «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 09 січня 2019 року (дата складення повного тексту рішення 21 січня 2019 року) та на додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року, ухвалені у складі судді Гуцола В. І. у м. Бершадь,

в с т а н о в и в:

20 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до філії Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги» ( надалі - Філія), про поновлення на роботі, та ставила вимогу:

- скасувати наказ № 37 - ос від 08 лютого 2018 року, виданий Філією Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги»,

- поновити її на роботі на посаді бухгалтера філії Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги»,

- стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу 11 169 грн за період з 08 лютого 2018 до 08 травня 2018 року,

- стягнути моральну шкоду 10 000 грн та 3 000 грн витрат на правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позов, зазначила що Наказом № 4 - к від 01 березня 2013 року була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Бершадської станції швидкої медичної допомоги. Рішенням Вінницької обласної ради 9 сесії 7 скликання від 15 липня 2016 року № 159 Бершадську станцію швидкої медичної допомоги реорганізовано шляхом приєднання до Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» як Філію «Бершадська станція екстреної медичної допомоги». Наказом № 37 - ос від 08 лютого 2018 року її звільнено з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України за втратою довір'я. Наказ про звільнення вважає незаконним, таким, що підлягає скасуванню з таких підстав:

- невідповідність причин звільнення ОСОБА_3 з роботи зазначених у наказі № 37 - ос від 08 лютого 2012 року за втратою довір'я згідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України нормам чинного трудового законодавства. В обґрунтування підстав необхідності її звільнення відповідач вказав у наказі: «В зв'язку з виявленими порушеннями при зарахуванні коштів на карткові рахунки працівників Бершадської СМЕД на підставі довідки перевірки від 31 січня 2018 року. Однак відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України працівника може бути звільнено за цим пунктом за певних умов, однак роботодавець не зазначив, що вона є працівником, який відповідає за обслуговування грошових цінностей, не вказав які конкретно порушення нею допущені, час їх вчинення, які наслідки настали від таких дій;

- наказ підписано головним лікарем Філії, яка не є юридичною особою;

- звільнення відбулося у період її непрацездатності;

- була відсутня попередня згода профкому на її звільнення;

- в наказі про звільнення зазначено лише номер пункту «2», але не зазначено номер частини статті 41 КЗпП України, на підставі якого її звільнено з роботи.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 04 вересня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Комунальну установу «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (надалі - Центр)(т. 3 а.с. 39 - 40).

Рішенням Бершадського районного суду від 09 січня 2019 року позов задоволено частково: поновлено ОСОБА_3 на посаді бухгалтера Філії Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Бершадська станція екстреної медичної допомоги» з 08 лютого 2018 року. Стягнуто із Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_3 11 169 гривень втраченого заробітку та 7 000 гривень моральної (немайнової) шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі Посадової інструкції позивач мала безпосередній доступ до грошових цінностей, а Довідкою від 31.01.2018 року , відомостями зарахувань на карткові рахунки працівників, відомостями розподілення виплат доведено порушення у роботі позивача, які давали підстави власнику або уповноваженому ним органу звільнити ОСОБА_3 з роботи з підстав втрати довір'я. Зазначення в наказі про звільнення лише «п.2 ст. 41 КЗпП України», без зазначення частини 1 цієї статті, не є підставою для визнання звільнення незаконним

Однак суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_3 з роботи відбулося незаконно через порушення процедури звільнення, а саме:

- по-перше, позивач звільнена неповноважним органом, адже Філія не є юридичною особою та її головний лікар не повноважний звільняти з роботи;

- по-друге, звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності по догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_5,

- по-третє, без попередньої згоди на звільнення з профспілковими комітетами Філії та Центру, адже така згода була отримана лише в ході розгляду справи в суді.

Прийшовши до висновку про незаконність звільнення, суд першої інстанції зазначив, що з співвідповідача слід стягнути 11 169 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши цю суму як добуток мінімальної заробітної плати ( 3 723 грн.) та 3 місяців (за період з 08.02.2019 року по 08.-05.2018 року ), а також вважав, що обґрунтований розмір моральної шкоди становить 7 000 грн. з урахуванням того, що позивач втратила нормальні життєві зв'язки, є матірю малолітньої дитини, звільнення потребувало від неї додаткових зусиль, вона хвилювалася та морально страждала.

Додатковим рішенням Бершадського районного суду від 21 січня 2019 року визнано незаконним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 № 37 - ос від 08 лютого 2018 року, виданий Філією Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги». Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) в розмірі 3 723 гривні допущено до негайного виконання.

З таким рішенням не погодився співвідповідач Комунальна установа «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 18 січня 2019 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення від 09 січня 2019 та додаткове рішення від 21 січня 2019 і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що звільнення ОСОБА_3 за ініціативи адміністрації відбулося із дотриманням трудового законодавства. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема відповідач не погоджується з тим, що головний лікар Філії не мав права звільняти ОСОБА_3, стверджуючи, що Філія є відокремленим підрозділом Центру, та відповідно до ст. 95 ЦК України здійснює частину делегованих повноважень Центру відповідно до «Положення про філію Комунальна установа «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», та Довіреності від 21 квітня 2017 року, згідно п. 2, якої головний лікар Філії мав право здійснювати прийом та звільнення працівників з роботи.

Вважає, що висновок суду про звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності є необґрунтованим, адже відповідно до листків непрацездатності серія АДД № 640107 та № 641204 позивач перебувала у стані непрацездатності у зв'язку з вагітністю і пологами і повинна була приступити до роботи 08 лютого 2018 року, що й нею було зроблено Суд безпідставно вважав виписку з карти стаціонарного хворого (дитини) доказом, що підтверджує непрацездатність позивача ОСОБА_3 Зазначає, що з пояснень ОСОБА_3 слідує, що 08 лютого 2018 року вона вийшла на роботу, а дізнавшись про звільнення подала заяву з проханням надати їй відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Не погоджується і з висновками суду щодо незаконності звільнення ОСОБА_3 через неотримання попередньої згоди виборних профспілкових органів, стверджуючи, що у судовому засіданні було досліджено протокол засідання профкому Філії № 17 від 03 жовтня 2018 року, листи голови профкому від 04 та 05 жовтня 2018 року, які підтверджують, що виборний орган первинної профспілкової організації Філії 03 жовтня 2018 року надав згоду на звільнення ОСОБА_3 за ініціативою організації, а також, досліджено лист голови Вінницької обласної організації профспілки працівників охорони здоров'я від 07 грудня 2018 року про те що 22 березня 2018 року ОСОБА_3 виключено із членів первинної профспілкової організації Філії за систематичну несплату членських внесків. Та обставина, що згода не була отримана попередньо ніяким чином не впливає на законність звільнення.

Не погоджуючись із задоволенням позову у частині моральної шкоди, відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції не врахував встановлені обставини заподіяння позивачем шкоди установі, яка фінансується за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, не врахував спричинення позивачем шкоди дев'ятьом працівникам Філії, а також, наявність кримінального провадження за ч. 2 ст. 191 КК України за фактом привласнення бухгалтером ОСОБА_3 19 734 грн 29 к.

02 березня 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що суд першої інстанції вірно визнав незаконним наказ № 37 - ос від 08 лютого 2018 року про звільнення її з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за втратою довір'я. Стверджує, що у період своєї роботи вона не була матеріально - відповідальною особою. Спростовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що відповідачами не доведено і не мотивовано у наказі, що вона була особою, в обов'язки якої входило нарахування заробітної плати, та яка безпосередньо обслуговувала грошові кошти для оплати заробітної плати, а відомості, довідки про те, що відповідно до посадової інструкції обов'язки по нарахуванню заробітної плати покладено на неї є недостовірними і такими, що не підтверджені первинними документами при прийомі її на роботу, а саме, наказом та посадовою інструкцією. Вказує, що недонарахування заробітної плати сталося не з її вини, а через втрату карток чи їх блокування, усі працівники у кого трапилась затримка із зарахуванням коштів їх отримали, про що свідчать власноручно написані ними розписки про те, що вони не мають до неї претензій. Звертає увагу суду на те, що у ході розгляду справи суду не було надано доказів того, що вона вчинила винні дії умисно, не надано а ні вироку суду, а ні постанов суду чи правоохоронних органів, які б підтверджували її вину у вчиненні адміністративного проступку чи злочину, тому стверджує що суд дійшов вірного висновку про незаконність її звільнення за втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Стверджує, що її було звільнено з роботи у період непрацездатності, а виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3537 від 08.02.2018 року є чинною формою первинної медичної документації затвердженої Наказом МОЗУ №110 від 14.02.2012 року зі змінами № 157 від 26.01.2018 року зареєстрованого в МУЮ від 28.04.2012 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо дотримання вимог закону при звільненні за згоди профспілкових органів, зазначає, що відповідач зобов'язаний був дотримуватись вимог ст. 43 КЗпП України та отримати попередню згоду на її звільнення до 08 лютого 2018 року не тільки від профкому але і від вищестоящого відповідного органу профспілки, оскільки вона була обрана до виборного профспілкового органу скарбником профкому.

Вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконне стягнення моральної шкоди, стверджує, що судом першої інстанції було ухвалено законне та обґрунтоване рішення, просить апеляційну скаргу Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» залишити без задоволення, рішення Бершадського районного суду від 09 січня 2019 року та додаткове рішення Бершадського районного суду від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

Відповідно до наказу № 4 - к від 01 березня 2013 року позивачка ОСОБА_3 була прийнята на роботу до Бершадської станції швидкої медичної допомоги на посаду бухгалтера, трудовий договір оформлений наказом у письмовій формі (а.с.19, т.1).

Рішенням Вінницької обласної Ради 9 сесії 7 скликання від 15 липня 2016 року № 159 «Про припинення окремих закладів медицини шляхом приєднання до Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т.1 а.с. 52 - 54), припинено юридичну особу Бершадська станція швидкої медичної допомоги Вінницької обласної Ради шляхом приєднання до Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», про що свідчить копія наказу № 4 - к від 01 березня 2013 року, та запис у трудовій книжці позивачки (а. с. 19 - 21, т.1).

01 березня 2013 року головним лікарем Бершадської СШМД було затверджено Посадову інструкцію бухгалтера з розрахунку заробітної плати, з якою ОСОБА_3 була ознайомлена 01 березня 2013 року ( а.с. 140 - 143, т.4)

01 травня 2017 року головним лікарем було затверджено Посадову інструкцію бухгалтера Філії КУ «ТМО «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги» № 26, з, з якою позивач ознайомлена 01 травня 2017 року (а.с. 78-81, т.3)

31 січня 2018 року було проведено перевірку правильності зарахування коштів на карткові рахунки працівників Бершадської СЕМД за період з 01 грудня 2016 року по 01 жовтня 2017 року у ході якої встановлені розбіжності між належною сумою до сплати згідно розрахунково - платіжної відомості та сумою зарахованою згідно відомостей зарахувань на карткові рахунки працівників підприємства. Внаслідок зазначених невідповідностей на картковий рахунок позивача було зараховано завищену суму заробітної плати в сумі 19 734, 29 гривень за рахунок недоотримання її працівниками СЕМД (копія Довідки перевірки т. 3 а.с. 96 - 98).

Згідно наказу № 37 - ОС від 08 лютого 2018 року «Про звільнення ОСОБА_3.» (т. 1 а.с. 15) позивача було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України за втратою довір'я.

Між сторонами виник спір з приводу законності звільнення ОСОБА_3 з посади бухгалтера Філії Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги» в зв'язку з втратою довіри.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами) роз'яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (пункт 2 статті 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

У відповідності до Посадової інструкції бухгалтера філії КУ «ТМО «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги» № 26,затвердженої наказом головного лікаря Філії 01 травня 2017 року та з якою ОСОБА_3 була ознайомлена в цей же день(т. 3 а. с. 78 - 81), зокрема положеннями п. п. 2.2.1, 2.4, 4.4 Посадової інструкції, серед іншого, до завдань та обов'язків бухгалтера Філії відноситься контроль за наявністю і рухом грошових коштів, що знаходяться на поточних рахунках у національній валюті, безпосередньо обслуговувати грошові або товарні цінності (зайняття їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), несе відповідальність за виплати та перерахування на карткові рахунки працівників.

Обов'язок по нарахуванню заробітної плати був закріплений і в Посадовій інструкції бухгалтера з розрахунку заробітної плати, затвердженій 01 березня 2013 року головним лікарем Бершадської СШМД, з якою ОСОБА_3 була ознайомлена в день її затвердження (а.с. 140 - 143, т.4), зокрема про це йдеться в п. 3 Розділу ІІ Посадової інструкції.

Судом першої інстанції було констатовано, що сторони в ході розгляду справи в суді першої інстанції не заперечували, що позивачка здійснювала виплати та перерахування заробітної плати на карткові рахунки працівників Філії.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_3 відноситься до категорії працівників, які здійснюють безпосередній доступ до грошових цінностей (обслуговування, нарахування, розподіл грошових коштів на зарплатні картки, тощо), - є вірним.

Відповідно до ст. 26 Бюджетного Кодексу України контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства. Розпорядники бюджетних коштів в особі їх керівників організовують внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечують їх здійснення у своїх закладах та у підвідомчих бюджетних установах. Внутрішнім контролем є комплекс заходів, що застосовуються керівником для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності бюджетної установи та її підвідомчих установ.

Відтак, роботодавець вправі був призначити та провести перевірку правильності зарахувань грошових коштів на карткові рахунки своїх працівників, про що ним 27 грудня 2017 року було видано наказ № 107- ОД ( а.с. 68, т.1), а належним доказом порушення ОСОБА_3 посадових обов'язків бухгалтера є Довідка проведення перевірки правильності зарахування коштів на карткові рахунки працівників Бершадської СМЕД за період з 01.12.2016 року по 01.10.2017 року від 31 серпня 2018 року (копія Довідки перевірки т. 3 а.с. 96 - 98) у відповідності до якої в ході проведення перевірки було встановлено розбіжності між належною сумою до сплати згідно розрахунково - платіжної відомості та сумою, зарахованою згідно відомостей зарахувань на карткові рахунки працівників підприємства заробітної плати: внаслідок зазначених невідповідностей на карткові рахунки працівників не було зараховано 19 734, 29 гривень, а на картковий рахунок позивача було зараховано завищену суму заробітної плати в сумі 19 734, 29 гривень за рахунок недоотримання її працівниками СЕМД

Оцінивши в сукупності Довідку проведення перевірки правильності зарахування коштів на карткові рахунки працівників Бершадської СМЕД за період з 01.12.2016 року по 01.10.2017 року від 31 серпня 2018 року ( а.с. 96-98, т.3), розрахунково платіжні відомості (а.с. 188 - 277, т.1), відомості розподілу виплат ( а. с. 2 - 78, т. 2), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що належними і допустимими доказами виявлених порушень у роботі позивача, що давали підстави власнику або уповноваженому ним органу для звільнення її з роботи з підстав втрати довір'я.

З таким висновком суду повністю погоджується і апеляційний суд адже ці докази свідчать про вину ОСОБА_3 як особи, яка обслуговувала грошові цінності, у вчиненні дій, які є достатніми для втрати довір'я з боку власника або уповноваженого ним органу, при цьому наявність чи відсутність обвинувального вироку, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності чи будь-якого іншого обвинувального документу, як про те стверджує ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу, законодавство не містить, а тому такі її доводи, викладені у відзиві, є її власним твердженням, яке не гуртується на законі.

Не може слугувати спростуванням вчинення позивачем дій, що потягли за собою втрату довір'я роботодавця, і надані позивачем розписки від працівників, які недоотримали заробітну плату, про те, що вони не мають до неї претензій (а.с. 91 - 100, т.1), адже наявність шкоди не є обов'язковою складовою підстав для звільнення за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржувала, відтак погодилася з тим, що суд констатував наявність підстав для її звільнення за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

З приводу правильності висновку суду першої інстанції про наявні процедурні порушення при звільненні, які він вважав підставою для визнання звільнення ОСОБА_3 незаконним, апеляційний суд зазначає наступне:

1)Щодо наявності повноважень у головного лікаря Філії видавати наказ про прийняття та звільнення з роботи:

В Положенні про філію Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги», затвердженим головним лікарем КУ «ТМО «ВОЦЕМДМК» 03 листопада 2016 року, зазначено, що Філія є відокремленим підрозділом, який не має статусу юридичної особи, здійснює частину делегованих йому функцій ТМО відповідно до мети, (цілей) задач та предмету діяльності ТМО. Відповідно до п. 6.3.3 цього Положення головний лікар Філії подає пропозиції головному лікарю ТМО щодо прийняття та звільнення з роботи працівників філії (т. 2 а.с. 119 - 126). Таке формулювання повноважень головного лікаря Філії суд першої інстанції розцінив як відсутність у нього повноважень на прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Однак судом першої інстанції не взято до уваги те, що 21 квітня 2017 року Центром було видано Довіреність № 03-383 на ім'я головного лікаря Філії ОСОБА_6, у пункті 2 якої значиться, що йому надано право вчиняти дії, що виникають, в тому числі, і з трудових правовідносин, у пункті 6 зазначено що він вправі здійснювати підбір кадрів за винятком конкретних посад, до яких посада бухгалтера, на якій працювала ОСОБА_3, не відноситься ( а.с. 85-86, т.3).

Суд першої інстанції не оцінив ці докази в сукупності та безпідставно надав перевагу Положенню про філію, не давши оцінку Довіреності.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що головний лікар Філії вправі був видавати наказ про звільнення, реалізуючи надані йому повноваження на вчинення дій, що виникають з трудових правовідносин, при цьому слід зазначити, що юридична особа Центр, до складу якої входить Філія, не оспорює правомірність видання такого наказу.

2)Щодо висновків суду про звільнення позивача в період її тимчасової непрацездатності:

Позивач в період з 21 вересня 2017 року по 24 січня 2018 року та у період з 25 січня 2018 року по 07 лютого 2018 року була непрацездатною, що підтверджується відповідно листками непрацездатності серії АДД № 640107 (копія на а.с. 9, т.1) та серії АДД № 641204 (копія на а.с. 8, т.1), в якому зазначено, що 08.02.2018 року ОСОБА_3 стала до роботи.

Доказом непрацездатності 08 лютого 2018 року, тобто у день звільнення позивач заначила виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 3537 від 08 лютого 2018 року, з якої слідує, що дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 28 січня 2018 року по 08 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 10).

Суд першої інстанції зазначив цю виписку як підтвердження непрацездатності позивача та констатував звільнення її в період непрацездатності, однак таке твердження суду є помилковим, виходячи з наступного: У відповідності до пунктів 1.1., 1.2. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 року за N 1005/6196, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, в идача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16,2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6., однак випадок ОСОБА_3 не відноситься до виключень, перерахованих у пункті 1.2. Інструкції. Відтак, єдиним доказом її непрацездатності в день звільнення мав би бути листок непрацездатності, однак такий доказ в матеріалах справи відсутній, а суд першої інстанції безпідставно, без посилання на нормативні документи, вважав таким доказом виписку з медичної карти стаціонарного хворого(дитини), в якій, слід зазначити, відсутня будь-яка інформація про те, що дитина перебувала у відділенні з матір'ю ОСОБА_3

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є вірними та спростовують висновок суду першої інстанції, натомість апеляційний суд прийшов до висновку, що звільнення 08 лютого 2018 року ОСОБА_3 з роботи відбулося не у період тимчасової непрацездатності, а в перший робочий день по виході її на роботу після непрацездатності.

3)Щодо висновків суду першої інстанції про те, що звільнення є незаконним, так як відбулося без попередньої згоди профспілкового комітету.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 2, 3 ст. 41 КЗпП цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 цього ж Кодексу звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків, передбачених ст. ст. 43, 43-1 КЗпП України, допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, що є дотриманням гарантій, установлених ст. 252 КЗпП України.

Станом на 08 лютого 2018 року ( на день звільнення) позивачка ОСОБА_3 була членом профспілкової організації Філія Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги», що ніким не заперечується та підтверджено довідкою голови первинної профспілкової організації (а.с. 69, т.1).

Суд першої інстанції, взявши до уваги рішення профкому № 1 від 15.03.2013 року Установчих зборів профспілкової організації Бершадської станції швидкої медичної допомоги ( а.с. 25-28, т.4), та Протокол № 4 засідання профкому Бершадської СШМД від 15 березня 2013 року (а.с. 29, т. 4), дійшов висновку, що ОСОБА_3 на момент звільнення була членом виборчого органу профспілкової організації, а саме скарбником, тому на її звільнення мала б бути не лише згода первинної профспілкової організації, але й вище стоячої профспілки.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням Вінницької обласної Ради 9 сесії 7 скликання від 15 липня 2016 року № 159 «Про припинення окремих закладів медицини шляхом приєднання до Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний цент р екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т.1 а.с. 52 - 54), припинено юридичну особу Бершадська станція швидкої медичної допомоги Вінницької обласної Ради шляхом приєднання до Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Тобто, Бершадська станція швидкої медичної допомоги, членом виборного органу профспілкової організації якої була в 2013 році обрана ОСОБА_3, - була припинена, доказів того, що позивач була обрана членом виборного органу профспілкової організації Філії матеріали справи не містять, однак суд першої інстанції, взявши до уваги рішення профспілки установи, яка була припинена, безпідставно вважав, що позивач була і членом виборного органу профспілки Філії. Це призвело до помилкового висновку суду першої інстанції про те, що на ОСОБА_3 поширюються додаткові гарантії для осіб, обраних на виборні посади профспілкового органу. Слід заначити, що в позовній заяві не міститься такого доводу на підтвердження незаконності звільнення, як перебування позивача на виборній посаді профкому.

Натомість в матеріалах справи міститься подання головного лікаря Філії до голови первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 (а.с. 143, т.3), а також Протокол № 17 засідання профкому Філії Бершадської СЕМД від 03.10.2018 року, яким підтверджено, що первинною профспілковою організацією Філії було розглянуто клопотання адміністрації «Бершадська станція екстреної медичної допомоги» про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України та за результатами розгляду цього питання, з урахуванням отриманого від ОСОБА_3 листа про те, що вона просить розглянути це питання без її участі та викладені нею письмові пояснення, постановили надати дозвіл на звільнення ОСОБА_3 за втратою довіри на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України( а.с. 183 - 185, 189 т.3)

Як роз'яснено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами, « встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення.

В справі що розглядається звернення до профспілки звернувся головний лікар Філії та така згода була отримана, тому це спростовує доводи позивача, що її звільнення відбулося без згоди профспілкової організації.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції про незаконність звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України через недотримання процедури звільнення, є невірними, постановлені з помилковим застосуванням норм матеріального права, на підставі неповно з'ясованих обставин та невірною оцінкою доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 09 січня 2019 року та додаткове рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21 січня 2019 року скасувати та постановити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до філії Комунальної установи медичної допомоги «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» «Бершадська станція екстреної медичної допомоги», Комунальна установа «Територіальне медичне об'єднання «Вінницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про поновлення на роботі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис Л. О. Голота

підпис В. В. Оніщук

З оригіналом згідно

Головуюча суддя Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.