Справа № 463/6905/18 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/263/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2018 року складі судді Шеремети Г.І. в справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, з участю третьої особи ОСОБА_5 про скасування рішення,-

встановила:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до Львівської міської ради, з участю третьої особи ОСОБА_5, просив визнати незаконним рішення Львівської міської ради від 22.09.2017 року № 845 «Про передачу майна на баланс та обслуговування ЛКП № 503».

Позовна заява обґрунтована тим, що в основу оскаржуваного рішення Львівської міської ради № 845 від 11.05.2017 року покладено рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11.05.2017 року у справі № 463/1545/17, яке скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 16.01.2018 року.

Крім цього, рішення Львівської міської ради № 845 від 11.05.2017 року зводиться до зобов'язання ЛКП «№ 503» прийняти на баланс та обслуговування квартиру АДРЕСА_1 з врахуванням проведеної реконструкції з прибудовою, змінити договір найму.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, третьої особи: ОСОБА_5 про скасування рішення.

Роз'яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду - Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалу суду оскаржив представник позивач ОСОБА_3, з ухвалою не погоджується.

Вважає, що оскаржуваним рішенням Львівської міської ради вирішувались правовідносини цивільного і житлового характеру, а спір про законність такого рішення в силу ст. 19 ЦПК України відноситься до юрисдикції загального суду.

Зокрема зазначає, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та органом місцевого самоврядування, як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне незважаючи на його суб'єктний склад.

Крім цього, покликається на те, що згідно роз'яснень наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків") тощо), такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2018 року про відмову у відкриття провадження у справі.

Учасники справи позивач ОСОБА_2, представник відповідача Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_5 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про оголошення дати судового засідання та рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 36,38), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити враховуючи таке.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як фізична особа, заявив позовну вимогу до Львівської міської ради, як суб'єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України) щодо оскарження його рішення від 22.09.2017 року № 845 «Про передачу майна на баланс та обслуговування ЛКП № 503», відтак даний спір, на думку суду, має ознаки публічно-правового, тому підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Слідуючи принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Порядок пред'явлення позову регламентований статтею 184 ЦПК України.

При цьому, підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтю 186 ЦПК України.

Зокрема, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

В свою чергу, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, за змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовим є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід враховувати не лише суб'єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

У рішенні Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі №815/6956/15 зазначено, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги обґрунтовані рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.05.2017 року у справі № 463/1545/17, яке скасовано постановою Апеляційного суду Львівської області від 16.01.2018 року та зводяться до незгоди із рішенням Львівської міської ради № 845 від 11.05.2017 року про зобов'язання ЛКП «№503» прийняти на баланс та обслуговування квартиру АДРЕСА_1 з врахуванням проведеної реконструкції з прибудовою та змінити договір найму.

Відтак, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимоги, що пов'язані із оспорюванням правомірності дій, вжитих відповідачем Львівською міською радою, на виконання своїх повноважень, які в свою чергу призвели до цивільно-правових наслідків щодо договірних прав третіх осіб, які проживають та володіють квартирою у тому ж будинку що і позивач.

Оскільки, предметом спору не є перевірка законності дій Львівської міської ради, як суб'єкта публічно-правових відносин, наділеного владними управлінськими функціями, а має приватноправовий характер, оскільки обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, тому справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства,

Враховуючи правову природу виниклих між сторонами спірних правовідносин, колегія суддів приходить висновку, що розгляд даного спору має здійснюватися за правилами цивільного судочинства.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі характер спірних правовідносин не з'ясував, на зазначене уваги не звернув, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки неправильне застосування ст.186 ЦПК України призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що передшкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк