532/1332/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2019 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І. І.,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача, адвокат ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 М, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2017 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи № 04580007 по його обвинуваченню було допитано свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Під час допиту свідків, останні показали, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, постійно когось бив, в тому числі людей похилого віку. Однак зазначена інформація є недостовірною, а тому ганьбить честь і гідність позивача. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 прохає суд встановити факт недостовірності інформації, поширеної відповідачами під час їх допиту в кримінальній справі та зобовязати їх спростувати дану інформацію.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи № 04580007 по його обвинуваченню було допитано свідків ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_13, ОСОБА_24, ОСОБА_11 та ОСОБА_21, які показали, що до ОСОБА_1 не застосовувались фізичне та психологічне насильство під час затримання і написання явки з повинною, та право на захист не порушувалось. Однак зазначені відомості є недостовірною інформацією. Крім цього були допитані свідки ОСОБА_25, ОСОБА_10 та ОСОБА_20, які повідомили суду, що злочин, за який ОСОБА_1 було засуджено вчинив саме він. Також зазначені особи приховали інформацію щодо аморального способу життя потерпілої ОСОБА_26 ( після шлюбу ОСОБА_23) О. В.

Крім вказаних осіб, як свідків було допитано також ОСОБА_23, яка зазначила, що злочин вчинено ОСОБА_1, приховавши при цьому причетність до злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також свій аморальний спосіб життя.

При допиті свідка ОСОБА_22 він повідомив, що ним складено рапорт про те, що за результатами перевірки причетності ОСОБА_7 до вбивства ОСОБА_27 та замаху на вбивство ОСОБА_26 не встановлено.

Вище вказану інформацію, яка надана свідками під час допиту в кримінальному провадженні ОСОБА_1 вважає недостовірною та прохає суд відповідно до норм ст. 277 ЦК України зобовязати відповідачів спростувати поширену ними інформацію.

28 листопада 2017 року відповідач, ОСОБА_23 подала до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначила, що під час досудового та судового розгляду вона була допитана як потерпіла в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 Її показання оцінені судами, які розглядали справу. Вимоги позивача є вимогою повторної судової оцінки у раніше розглянутій кримінальній справі, в якій ОСОБА_1 визнаний винуватим та на даний час відбуває покарання.

10 жовтня 2018 року відповідач, ОСОБА_12 подав до суду заперечення, в якому зазначив, що позивачем він вказаний як відповідач по справі, однак в позовній заяві не зазначив, яким саме способом відповідач порушив його права.

Ухвалою суду від 21 серпня 2017 року відкрито провадження по справі за позовом від 17 серпня 2017 року.

Ухвалою суду від 21 серпня 2017 року ухвалено провести розгляд справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі за позовом від 19 жовтня 2017 року.

Ухвалою суду від 28 листопада 2017 року цивільні справи за позовами ОСОБА_1 від 17 серпня 2017 року та 19 жовтня 2017 року обєднано в одне провадження.

Позивач, ОСОБА_1, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, однак від начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень державної установи «Полтавська установа виконання покарань ( № 23) ОСОБА_28 надійшла телефонограма, в якій він зазначив, що ОСОБА_1 відмовився брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2, в судовому засіданні прохала позов задовольнити.

Відповідачі, ОСОБА_29 ( до шлюбу ОСОБА_10), ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_19, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_12, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, однак подали до суду заяви, в яких позов не визнали та прохали розглянути справу без їх участі.

Відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_30 (ОСОБА_5 М.), ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_31, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_1, засуджено за пунктами 4, 10 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 27 жовтня 2005 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року без змін.

Під час розгляду справи в Апеляційному суді Полтавської області як свідки буди допитані відповідачі по справі, крім ОСОБА_12

Згідно ст.277 ЦК України, на положення якої посилався позивач ОСОБА_1 фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладенням в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В свою чергу, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В п. 17 Постанови ПВСУ №1 від 27.02.2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вказано, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Обставини, на які посилається позивач, вважаючи їх поширенням недостовірної інформації, що принижує його честь та гідність, відносяться відповідно до вимог статті 91 Кримінального процесуального кодексу України (далі по тексту - КПК України) до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Показання відповідачів у якості свідків в кримінальному провадженні у відповідності до вимог статті 94 КПК України підлягають оцінці слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом і оцінюються ними з точки зору належності, допустимості, достовірності і наперед не має встановленої сили.

Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що суд в мотивувальній частині вироку зазначає докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також неврахування окремих доказів.

У разі встановлення у такий спосіб, що свідок давав завідомо неправдиві покази, така особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого статтею 384 КК України.

Судом встановлено, що позивач, прохає спростувати інформацію, поширену під час дачі показань як свідків у кримінальній справі, а тому свідки можуть нести лише кримінальну відповідальність за дачу недостовірних показань.

В порядку цивільного судочинства суд не вправі підміняти собою слідство по кримінальному провадженню та встановлювати обставини відповідності чи невідповідності показань свідків.

Суд не може також досліджувати та встановлювати факт поширення недостовірної інформації, яка не була поширена, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_12, а також ОСОБА_23 та ОСОБА_32, які на думку ОСОБА_1 приховали певну інформацію слід відмовити.

Щодо вимог ОСОБА_1 з приводу поширення недостовірної інформації ОСОБА_22, яка виразилась у тому, що останній під час проведення службової перевірки щодо причетності ОСОБА_7 до умисного вбивства ОСОБА_33 і замаху на вбивство ОСОБА_23 склав рапорт про те, що у ході перевірки будь-яких відомостей про причетність ОСОБА_7 до злочинів не встановлено, суд зазначає, що рапорт є рішенням органу влади, для якого встановлений інший порядок його оскарження.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, статтями 277, 280 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про спростування недостовірної інформації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області.

Суддя