Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/391/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Ковальчука М.В.

секретаря Дворак Г.П.

з участю сторін та представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на те, що відповідач як мати малолітньої дитини ОСОБА_3 , не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, морально та матеріально не підтримує дитину, нема належних умов проживання.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задоволити.

Відповідач заперечила проти позову та просила не позбавляти її батьківських прав оскільки вона не ухиляється від батьківських обов`язків, заборгованість по аліментах пояснила тим, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду до 3-х років за іншою дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Має намір проживати разом з дітьми однак ОСОБА_1 створює їй перешкоди в догляді та піклуванні за сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представники третіх осіб, служби у справах дітей Олевської районної державної адміністрації та органу опіки та піклування Олевської міської ради в судовому засіданні заперечили стосовно задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно із частиною 8 статті 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статі 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

З матеріалів справи встановлено, що матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: ОСОБА_2 , батьком: ОСОБА_1 (а.с. 7).

Малолітня дитина, ОСОБА_3 проживає разом із своїм батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на його утриманні.

Мати дитини, ОСОБА_2 , проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Олевської міської ради Житомирської області від 26.06.2018 року за № 113, затверджено висновок органу опіки та піклування Олевської міської ради від 26.04.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських пав ОСОБА_2 (а.с.6).

З довідки Олевської міської ради від 22.10.2018 року за №2527 вбачається, що дитина ОСОБА_3 відвідує Хмелівський ДНЗ №32 «лісова казка» з 01.09.2016 року по даний час. Для перебування в дитячому садку регулярно приводить і забирає батько ОСОБА_1 (а.с.10).

На даний час у ОСОБА_2 виникла заборгованість в розмірі 25244,25 грн. за виконавчим листом виданим Олевським районним судом Житомирської області від 25.07.2017 року за № 287/217/17-ц про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.11).

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.08.2017 року, вбачається, що питання щодо наявності місця проживання малолітньої дитини за адресою проживання матері, винесено на розгляд опікунської ради при виконкомі на 10 год. 28.08.2017 року.

Акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.10.2018 року, 12.09.2018 року, 24.07.2018 року суд не приймає до уваги, оскільки вони винесені щодо іншої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 15.12.2016 року та 13.01.2017 року, вбачається, що зі слів батька дитини в акті було зазначено, малолітня дитина виховується в сімї батьків ОСОБА_1 яка складається з голови - ОСОБА_8, дружини ОСОБА_5 , сина - ОСОБА_1 та внука ОСОБА_6 ; вихованням дитини займається біологічний батько, бабуся та дідусь. Мати малолітньої дитини на протязі певного періоду взагалі в дитячий садок не зявляється, не цікавилась здоровям своєї дитини, вихованням так як дитина проживає в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в цивільному шлюбі з 2012 року, проживали спільно за адресою АДРЕСА_2 , де розпочали ремонт будинку. Відповідач пояснила, що в неї конфліктні відносини з батьками позивача та із самим позивачем оскільки останній застосував відносно неї фізичне насильство в наслідок чого вони припинили спільно проживати з 2015 року. Дитина почала проживати з бабусею, дідусем та батьком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відвідувала дитячий садок №32 «Лісова казка» в с. Хмелівка. ОСОБА_2 за час окремого проживання, передавала кошти на оплату садочка, купувала одяг, фрукти, зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_7 Також відповідач зазначила, що на вихідні дні вона забирала дитину до свого місця проживання, поки ОСОБА_1 не застосував до неї фізичне насильство, зазначена обставина підтверджується постановою від 10.01.2017 року (а.с.89). Заборгованість по сплаті аліментів виникла внаслідок того що вона сама виховує іншу дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Також зі слів ОСОБА_2 слідує, що вона має бажання піклуватися про сина однак ОСОБА_1 здійснює їй перешкоди.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно частин 1,2 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства » виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 1 статті 4 Закону України « Про охорону дитинства » встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав », позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16).

Відповідно до п.18 Постанови , зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що участь матері у вихованні сина була недостатньою яка пов`язана з вчиненням перешкод батьком дитини.

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Олевської міської ради від 26.04.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки даний висновок належним чином необґрунтований та не підтверджується відповідними доказами, оскільки він ґрунтується тільки на словах батька ОСОБА_1 також на час розгляду справи в суді залишається не прийняте рішення опікунської ради щодо питання наявності місця проживання малолітньої дитини за адресою проживання матері, яке було винесено на розгляд на 10 год. 28.08.2017 року, тому висновок не може бути підставою для застосування для відповідача крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно сина ОСОБА_3 .

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає,а а також те , що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин матері та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати їй можливість налагодити стосунки з сином та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Керуючись ст.ст.150,155,164,165 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Проохорону дитинства», ст.ст.2, 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до її неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків на Виконавчий комітет Олевської міської ради Житомирської області як орган опіки та піклування.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення буде складено 19.04.2019 року.

ОСОБА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. В. Ковальчук