ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4477/19 Справа № 203/2487/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до заяви відповідачки від 20.04.2007 року остання отримала кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконує, в зв'язку з чим, станом на 22.05.2018 року має заборгованість в сумі 11771 грн. 19 коп., що складається з заборгованості по процентам в сумі 7009 грн. 82 коп., пені в сумі 5131 грн. 14 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу процентна складова в сумі 536 грн. 72 коп. В зв'язку з цим, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 11771 грн. 19 коп. та судові витрати по справі.

Заочним рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що судом не визнається належним доказом існуючої заборгованості відповідачки і наданий до позову розрахунок заборгованості, який проведено виходячи із положень Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, які не погоджувались відповідачкою та не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Також позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів (виписки по рахунку, платіжних документів та інш.), які б свідчили про виконання банком своїх зобов'язань відповідно до ст.1054 ЦПК України. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними та достатніми доказами.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції повністю проігнорував всі доводи та обставини на які посилався позивач, рішення суду прийняте без повного всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження умов укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 20.04.2007 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, оформлений заяву, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також згідно доводів позовної заяви зазначено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг.

Разом з тим, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин та вимог, позивачем надано заяву ОСОБА_1 від 20.04.2007 року про надання кредиту в сумі 1353 грн. 60 коп., строком на 12 місяців, з 20.04.2007 року по 20.04.2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 33 грн. 16 коп. та одноразової винагороди за надання фінансово інструменту в розмірі 225 грн. 60 коп., в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (СТАНДАРТ) строки.

Також в заяві зазначено, що остання разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (СТАНДАРТ), Тарифами, є кредитно-заставним договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Встановивши, що позивачем не було доведено, що саме Умови та Тарифи, надані ним до суду, були чинні та діяли на час підписання сторонами заяви, оскільки вони не містять дати, коли були та ким затверджені, та в який період діяли, а також що саме ці Умови та Тарифи разом із заявою про відкриття банківського рахунку становили договір банківського обслуговування, підписаний сторонами, та взагалі факт отримання відповідачкою кредиту, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що з розрахунку та виписки по рахунку вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитним лімітом та погашала заборгованість, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору, встановленим лімітом, та те, що відповідачкою не були спростовані надані Банком докази, не доведено відсутність заборгованості та виконання умов договору, - є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що 20 квітня 2007 року відповідачці видавалась кредитна картка та надавались кредитні кошти в розмірі 6000 грн., банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Надані позивачем Умови та правил надання банківських послуг та вказана вище Заява в розумінні положення ст. 626 ЦК України не є договором, а тому за вказаними документами виключається реальна можливість стягнення будь-яких коштів.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Крім того, надані до апеляційної скарги виписки по рахунку та довідки про кредитування колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ці документи не були подані до суду першої інстанції та їм оцінка місцевим судом надана не була.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко