ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/819/19

Номер провадження 22-ц/816/2962/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , його представника - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Бюро технічної інвентаризації у м. Суми, про усунення перешкод у користуванні дворовими воротами і хвірткою спільного подвір`я.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником 72/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , а інші 28/100 частин вказаного житлового будинку належать відповідачу ОСОБА_1 Позивач зазначив, що починаючи з 2013 року він здає в оренду належну йому частину житлового будинку, однак відповідач не дозволяє наймачам житла користуватися дворовими воротами і хвірткою спільного подвір`я, а також місцем на подвір`ї для стоянки автомобіля, так як змушує їх користуватися виключно іншою хвірткою, яка знаходиться з протилежної сторони від входу до будинку, що створює їм незручності. Вказані обставини призводять до того, що більшість наймачів за таких умов не хочуть орендувати житло на тривалий період або вимагають зменшення розміру орендної плати, внаслідок чого він зазнав збитків. На його прохання досягти згоди щодо користування наймачів спільним подвір`ям відповідач згоди не надав.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зобов`язати відповідача не створювати перешкоди особам, що орендують у нього житлове приміщення по АДРЕСА_1 у питаннях щодо користування дворовими воротами і хвірткою спільного подвір`я.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки даний позов пред`явлений з метою захистити, перш за все, його права, як власника частини нерухомого майна, на передачу у користування належного йому майна та отримувати від цього дохід.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначив, що позивач не довів належними і допустимими доказами факту укладення договору оренди чи користування його частиною житла з будь-якими іншими особами. До того ж, на думку відповідача, у разі порушення прав наймачів щодо користування (оренди) житла вказані особи не позбавлені можливості самостійно звернутися до суду за захистом порушеного права. Крім того, оскільки спірні дворові ворота і хвіртка належать сторонам на праві спільної часткової власності, тому відповідач вважає, що позивач не довів факту створення ним перешкод у користуванні спільними дворовими воротами і хвірткою.

Від третьої особи Бюро технічної інвентаризації у м. Суми в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_3 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 18 червня 2008 року позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 72/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 - інші 28/100 частин цього ж житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що підтверджується договором дарування від 05 жовтня 2007 року (а.с. 20, 21, 22, 23).

Позивач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично проживає по АДРЕСА_2 , а відповідач проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідач своїми діями створює для нього, як співвласника, перешкоди у користуванні спільним майном, так як позивач має ключі від хвіртки на подвір`я, може зайти до нього та користуватись дворовими воротами спірного житлового будинку. Відтак, установивши, що позов пред`явлений в інтересах невизначеного кола осіб, а заявлені позовні вимоги є неконкретними і необґрунтованими, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вказавши, що рішення суду у даній справі не може бути ухвалено на майбутнє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з частиною 1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Як передбачено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Виходячи з вимог статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У той же час, як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, безпосередньо позивачу, як співвласнику спірного майна, відповідач не чинить перешкоди у праві користування спільним майном, так як той має ключі від хвіртки на подвір`я і може вільно зайти до неї та користуватись дворовими воротами спільного житлового будинку. При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем пред`явлений позов нібито в інтересах інших осіб, які винаймали у нього належну йому частину житлового будинку та будуть винаймати її у майбутньому. Однак, позивач не надав суду першої інстанції на момент ухвалення оскарженого рішення, а матеріли справи не містять належних і допустимих доказів для підтвердження факту укладення договору найму (оренди) належної позивачу частини спірного житлового приміщення з іншими особами, якими не можуть бути додані позивачем до позовної заяви письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 4, 5), які не брали участі у розгляді даної цивільної справи та не були допитані судом першої інстанції, а також доказів щодо вчинення відповідачем перешкод у користуванні цими особами належним позивачу майном, ураховуючи, що позивач не заперечує тих обставин, що користуватися іншою хвірткою наймачі не позбавлені можливості.

Разом з тим, вимогами частини 6 статті 265 ЦПК України передбачено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 8, 13 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14, ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 265 ЦПК України, і обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

З метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначається точне та повне найменування юридичної особи, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, відносно яких суд вирішив питання.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому позивачу не підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина