Справа №345/803/19
Провадження № 2/345/587/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

06.05.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого-судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права у спільному майні та визнання права власності на неї, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.06.2018 року за позивачем було визнано право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_3, а саме на 3/4 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 та на 3/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,086 га, яка розташована в с. Добровляни Калуського району, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Інша 1/4 частки на вищевказане домоволодіння та земельну ділянку перебуває у фактичній власності відповідачки, оскільки таке майно прийнято нею у спадщину після смерті ОСОБА_3, незважаючи на те, що нею не здійснено відповідне оформлення права власності. Проте, незважаючи на ту обставину, що позивач та відповідач мають у спільній власності вказане домоволодіння та земельну ділянку, спільне користування цим майном неможливе. Так, частка відповідачки є незначною і становить 1/4, а тому її виділення із цілого практично неможливе.

Відповідачка з 1987 року постійно проживає у своєму житловому будинку по АДРЕСА_2, що є її постійним місцем проживання. Спільним будинком відповідач ніколи не користувалася і не користується ні для особистого проживання, ні для проживання членів її сім'ї. Позивач зазначає, що дане майно не цікавить відповідачку, що підтверджується також небажанням відповідачки юридично оформити права на це майно. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку домоволодіння по АДРЕСА_1 та визнати право власності на цю частку за позивачем; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,086 га, яка розташована в с. Добровляни Калуського району та визнати право власності на цю частку за позивачем; стягнути із позивача на користь відповідача грошову компенсацію вартості часток в сумі 16155,00 грн.

Позивач подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі та участі її представника, позов просить задоволити в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подала, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 82).

Враховуючи дану обставину і наявність згоди позивача на розгляд справи в заочному порядку суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.06.2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме на 3/4 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 та на 3/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0861 га, яка розташована в с. Добровляни Калуського району, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.5-6).

Належність позивачу на праві власності 3/4 частин вказаного житлового будинку та земельної ділянки підтверджується також витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8, 9).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.06.2018 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 належно прийняла свою 1/4 частину спадкового майна (домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0861 га, яка розташована в с.Добровляни Калуського району), з приводу чого завчасно звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини (а.с. 6 зворот).

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, а тому відсутність свідоцтва про право на спадщину не свідчить про відсутність самого права особи на майно, яке вона отримала у порядку спадкування.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, незважаючи на те, що відповідач в установленому законом порядку не оформила право власності на спадкове майно, їй належить на праві власності 1/4 домоволодіння по АДРЕСА_1 та 1/4 частина земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0861 га, яка розташована в с. Добровляни Калуського району.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995 р. судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Згідно з частиною 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку від 11.02.2019 року (а.с. 10-30) ринкова вартість земельної ділянки, загальною площею 0,0861 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в с. Добровляни Калуського району, становить 17220,00 грн., вартість 1/4 частини земельної ділянки становить 4305,00 грн.

Згідно звіту про експертну оцінку майна від 11.02.2019 року (а.с. 31-50) ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 79,0 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 становить 47400,00 грн., при цьому вартість 1/4 частини будинку складає 11 850,00 грн.

Таким чином, загальна вартість частки відповідача у праві власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку становить 16155,00 грн. (4305,00 + 11850,00).

Позивачем, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, внесено на депозитний рахунок суду суму в розмірі 16155,00 гривень, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 01.03.2019 року.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач зареєстрована і проживає в домоволодінні по АДРЕСА_2 дане домоволодіння є постійним місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 (а.с. 58).

Отже, оскільки відповідач у спірному домоволодінні в с.Добровляни по вул.І.Франка, 18 Калуського району фактично не проживає, припинення її частки на вказане домоволодіння та земельну ділянку не завдасть істотної шкоди її інтересам.

За таких обставин суд не має підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки усі умови застосування положень ст.365 ЦК України знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв'язку з чим частка відповідача у праві власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку підлягає припиненню з виплатою компенсації з депозиту суду за рахунок внесених позивачем коштів.

На підставі викладеного, ст.ст. 321, 356, 358, 364, 365, 1296,1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0861 га, яка розташована в с. Добровляни Калуського району Івано-Франківської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,0861 га, яка розташована в с.Добровляни Калуського району Івано-Франківської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості припиненої частки у праві власності в розмірі 16155,00 (шістнадцять тисяч сто п'ятдесят п'ять гривень 00 коп.) гривень за рахунок коштів, внесених нею на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області №2265 в Державній казначейській службі України (код 820172) на підставі квитанції АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 01.03.2019 року.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 06.05.2019 року.

Суддя