Справа № 127/5010/19
Провадження № 2/127/688/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 29 липня 1968 року проживає у будинку за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13. Після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 31.08.1993 року, спадкоємцями частки належного йому майна були мати позивача ОСОБА_4 Зінов'євна та позивач. На наступний день після смерті ОСОБА_3 сестра позивача ОСОБА_2 звернулась з заявою про вступ у спадщину за ОСОБА_3 до Першої вінницької державної нотаріальної контори, яка її приймала і може надати відомості щодо спадкової справи, після чого повернулась до Російської Федерації у якій вона із своєю сім'єю постійно проживала. Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складалося з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13. 18.10.1996року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом яким визнано спадкоємцями майна ОСОБА_3, його дружину ОСОБА_4 Зінов'євну та ОСОБА_1 по 1/4 частини кожному. Спадкове майно, на яке було видано дане Свідоцтво складалось з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на підставі якого позивачем було зареєстровано Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації право власності на 1/8 частку даного будинку. 23.11.1996 року померла ОСОБА_4 Зінов'євна. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 був позивач. Оформивши належним чином спадкові права після смерті своєї матері, позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2002 року та є власником 5/8 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на підставі якого позивачем було зареєстровано Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації право власності на 5/8 частки даного будинку з відповідною часткою господарських будівель. Також у цей час позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2002 року, яким за позивачем було визнано право власності на 1/3 частки від 1/4 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_3 у житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованому за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на підставі якого позивачем було зареєстровано Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації право власності на 1/12 частки даного будинку з відповідною часткою господарських будівель. 04.02.2002року Відповідач, за місцем проживання у Російській Федерації (м. Санкт-Петербург), звернулась з Заявою до нотаріальної контори м. Вінниця, яким повідомила, що нею пропущений строк для прийняття спадщини після померлого її батька ОСОБА_3, проживаючого в Україні, м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на спадщину не претендує, в суд звертатись щодо поновлення строку не буде, не заперечувала, щоб Свідоцтво про право на спадщину було видано спадкоємцю, що звернувся, склад спадкового майна їй відомий. Підпис ОСОБА_2 у вищевказаній заяві посвідчено 04.02.2002 року нотаріусом м. Санкт-Петербурга Російської Федерації ОСОБА_6 Вищевказаною заявою Відповідач фактично підтвердила, що в неї відсутні будь-які права на володіння часткою у даному будинку, що становила 1/6 (після перерахунку ВООБТІ), яка належала померлому 31.08.1993 року ОСОБА_3 у житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13. З 23.04.2002 року, після перерахунку часток житлового будинку, позивачу належить 5/6 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по провулку Саксаганського, будинок 13 у м. Вінниця, а Відповідачу - ОСОБА_2 належить 1/6 частина, що належала батьку ОСОБА_3 у даному житловому будинку, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виданим КП «ВООБТІ» станом на 23.04.2002 року. У будинку за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, позивач проживає з 1968 року, що підтверджується домовою книгою на будинковолодіння, паспортом громадянина України ОСОБА_1 в якій зазначено, що позивач зареєстрований за вказаною адресою згідно із записом в домовій книзі - з 29 липня 1968 року. Відповідач - ОСОБА_2, з кінця 1980-х років (і на момент вступу у спадщину за померлим 31.08.1993 року батьком) постійно проживає у Російській Федерації. За даний будинок, позивач постійно сплачує комунальні та всі інші витрати, пов'язані з її утриманням будинку, виготовив технічний паспорт на будинок, провів водопостачання, водовідведення, здійснював поточні ремонти у даному будинку, станом на сьогодні ніякої заборгованості по комунальним платежам не має. Просить визнати за ОСОБА_1, 09.03.1945року народження, (ІПН НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на 1/ 6 частку будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, 13.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні позивач позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась надала суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при винесені рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що після смерті його батька ОСОБА_3, померлого 31.08.1993 року, спадкоємцями частки належного йому майна були мати позивача ОСОБА_4 Зінов'євна та позивач.

Спадкове майно після смерті ОСОБА_3 складалося з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13.

18.10.1996року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом яким визнано спадкоємцями майна ОСОБА_3, його дружину ОСОБА_4 Зінов'євну та ОСОБА_1 по 1/4 частини кожному. Спадкове майно, на яке було видано дане Свідоцтво складалось з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на підставі якого позивачем було зареєстровано Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації право власності на 1/8 частку даного будинку.

23.11.1996 року померла ОСОБА_4 Зінов'євна.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 був позивач. Оформивши належним чином спадкові права після смерті своєї матері, позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2002 року та є власником 5/8 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на підставі якого позивачем було зареєстровано Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації право власності на 5/8 частки даного будинку з відповідною часткою господарських будівель. Також у цей час позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.04.2002 року, яким за позивачем було визнано право власності на 1/3 частки від 1/4 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_3 у житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованому за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, на підставі якого позивачем було зареєстровано Вінницьким обласним бюро технічної інвентаризації право власності на 1/12 частки даного будинку з відповідною часткою господарських будівель.

У будинку за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, будинок 13, позивач проживає з 1968 року, що підтверджується домовою книгою на будинковолодіння, паспортом громадянина України ОСОБА_1 в якій зазначено, що позивач зареєстрований за вказаною адресою згідно із записом в домовій книзі - з 29 липня 1968 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов'язкової умови володіння з метою набуття права власності.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Відповідно до п. 11 Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до п. 12 Постанови, ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК України до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК України.

Відповідно до п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на вказані обставини, а саме факт добросовісного і відкритого користування ОСОБА_1 нерухомим майном за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, 13, а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання права власності за набувальною давністю за ОСОБА_1 на 1 /6 частку будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул. Саксаганського, 13 в м. Вінниця, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40грн. судового збору, в звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом І групи.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 328, 344, 397 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 09.03.1945року народження, (ІПН НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на 1/ 6 частку будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд за адресою: м. Вінниця, провулок Саксаганського, 13.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 07.05.2019року.

ОСОБА_1, м. Вінниця, провул. Саксаганського, 13, ІПН НОМЕР_2.

ОСОБА_2, Російська Федерація, м. Санкт Петербург, АДРЕСА_1, НОМЕР_3 виданий 57 відділом міліції Виборгського району Санкт Петербург 08.02.2002року.

Перша вінницька державна нотаріальна контора, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, .

Суддя: