Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2019 року м.Мукачево

Справа № 303/7996/18

2/303/2956/18

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі: головуючої судді Курах Л.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання , -

встановив :

ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , мотивуючи його тим, що15 листопада 2016 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого вона передала у власність належне їй на праві спільної часткової власності нерухоме майно, а саме 66/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою м.Мукачево, вул.Підгорянська, №114 Закарпатської області. Відповідач прийняла зобовязання довічно повністю утримувати її , забезпечувати одягом, медичною допомогою, доглядати, надавати необхідну допомогу і побутові послуги. При цьому вартість щомісячного матеріального забезпечення була встановлена у розмірі не менше 2000 гривень щомісячно.

Позивач посилається на те, що жодне зобовязання згідно договору ОСОБА_3 належним чином не виконує, не звертає уваги на її потреби і стан її здоровя, не забезпечувала її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і повністю її не доглядає. З урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила розірвати договір довічного утримання від 15 листопада 2016 року, укладений між нею та ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив, згідно якого просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому зазначав, що приводом для укладення договору довічного утримання були нестерпні умови проживання позивача у її помешканні разом з її донькою та онуком і з метою захисту від протиправних дій родичів відповідач забрала її проживати у свій будинок, де вона проживала з жовтня 2016 року по вересень 2018 рік. 02.09.2018 року ОСОБА_2 без будь яких пояснень покинула місце свого проживання і з того часу уникає спілкування з ОСОБА_3 та відмовляється приймати від відповідача належне виконання своїх зобовязань, встановлених договором довічного утримання. Окрім того посилався на те, що відповідачем по справі в повній мірі виконуються умови договору , а саме забезпечувалась усім необхідним одягом, харчуванням лікарськими засобами та професійною медичною допомогою, а також отримувала своє матеріальне забезпечення у розмірі 2000 гривень щомісячно.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися. Представником позивача на адресу суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися. Відповідачем на адресу суду подано заяву в якій зазначає, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності і є необґрунтованими, але не заперечує проти розірвання договору довічного утримання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст..2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст..20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

В контексті хронології існування спірних правовідносин повязаних із договором довічного утримання 15.11.2016 року суд наводить наступні обставини справи.

Встановлено, що у листопаді 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належне їй на праві спільної часткової власності нерухоме майно , а саме 66/100 часток домоволодіння що знаходиться за адресою м.Мукачево, вул..Підгорянська №114 Закарпатської області, а ОСОБА_3 зобовязалась забезпечувати ОСОБА_2 утриманням довічно, а у разі втрати здоровя також довічно доглядом. При цьому вартість матеріального забезпечення , яке щомісячно має надаватися була встановлена у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до пункту 1.1 договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов'язалася забезпечувати ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.2 договору довічного утримання ОСОБА_2 з боку набувача ОСОБА_3 включає в себе щомісячну сплату грошової суми в розмірі не менше 2000 гривень; забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер); оплату комунальних послуг, інших платежів, повязаних з проживанням в зазначеному домоволодінні відчужувача; надання будь-якої іншої допомоги; вчинення всіх необхідних дій для забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами.

У відповідності до п.2.3. ОСОБА_3 зобовязалася безкоштовно забезпечувати ОСОБА_2 житлом у домоволодінні, частки якого передаються довічно. Для проживання відчужувану залишаються частки згаданого домоволодіння, що відповідно до даних договору про порядок володіння та користування спільним майном, укладеного між співвласниками цього домоволодіння становлять квартиру №3 розташовану в житловому будинку літ.Б-Б, житлова площа котрої становить 55.50 кв.м., загальна 111.30 кв.м., разом з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а саме сараєм літ.П; вбиральнею літ Н.; погрібом літ.И.; навісом літ.О; спорудами №1-4 (знаходиться у спільному користуванні співвласників домоволодіння) та насосом літ.н ( також знаходиться в спільному користуванні.)

Пунктом 2.4 договору передбачено, що набувач зобовязана поховати відчужувача у разі її смерті.

Згідно з пунктом 3.1 договору грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць, за згодою сторін, визначається у розмірі 2000 гривень .

Відповідно до пункту 4.1 договору довічного утримання ОСОБА_2 має право вимагати розірвання договору та повернення переданого нею нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за договором.

Пунктом 8.1 договору довічного утримання передбачено, що цей договір може бути розірваний за рішенням суду, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, и у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Договір довічного утримання діє з 2016 року і з 2016 року, як вказує позивач у позовній заяві, відповідач належним чином не виконувала умови договору довічного утримання.

Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: матеріальне забезпечення у розмірі 2000 гривень, забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному 66/100 часток житлового будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона належним чином виконувала зобов'язання за договором довічного утримання, а саме: забезпечувала позивача продуктами харчуванням та медичними препаратами, готувала позивачу їжу, забезпечувала білизною, прибирала у житлі, викликала лікарів є безпідставними, оскільки на підтвердження вказаних обставини належних і допустимих доказів не було подано.

За таких обставин суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання слід задоволити.

Відповідно до ст..141 ЦПК судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 20, 651, 744, 749, 751, 755, 756 ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 263-265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволити повністю.

2.Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 15 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5.Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

6.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.Позивач:Дудаш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м.Мукачево, вул..Підгорянська, 114/13, Закарпатської області, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3 Мар»янівна, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканка м.Мукачево, вул..Сороча,1 Закарпатської області, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 07 травня 2019 року.

Головуюча Курах Л.В.