Дата документу 06.05.2019 Справа № 334/1620/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/1620/17 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
№ 22-ц/807/1140/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПрАТ "Запоріжтрансформатор" про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 05 липня 1990 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, де працював за професією «електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» в зварювальному цеху, в умовах впливу шкідливих факторів.

Наказом від 18.09.2014 року він був звільнений з роботи за ст. 36 п. 2 КЗпП України, за угодою сторін.

У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у нього було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом форми П-4 від 15.04.2011року.

Відповідно до змісту акту, професійне захворювання виникло за умов тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжтрансформатор".

Причиною виникнення професійного захворювання було визнано : наявність у повітрі його робочої зони: марганцю - 1,88 мг/куб.м. (ГДК - 0,2 мг/куб.м.); - заліза оксиду - 8,54 мг/куб.м. (ГДК - 6,0 мг/куб.м.); - азота оксид - 5,2 мг/куб.м. (ГДК - 5,0 мг/куб.м.); кремнія діоксид - 1,28 мг/куб.м. (ГДК - 1,0 мг/куб.м.); озону - 0,12 мг/куб.м. (ГДК - 0,1 мг/куб.м.); шум - 95дБ (А) (ГДР - 80 дБ (А)).

04.05.2011 року, згідно з довідкою МСЕК йому було встановлено 3 групу інвалідності з 50% втратою професійної працездатності. За висновком МСЕК про умови та характер праці, йому рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів.

25.05.2011 року у зв'язку зі встановленням інвалідності та протипоказаннями до праці в у умовах впливу шкідливих факторів його було переведено на роботу за посадою «прибиральник території».

21.05.2013 року за результатами повторного огляду МСЕК позивачу було підтверджено 3 групу інвалідності.

01.08.2014 року за результатами проходження періодичного медичного огляду позивача було визнано непридатним до праці за професією «прибиральник території».

26.05.2015 року за результатами чергового огляду МСЕК, йому було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, переохолодження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у лікаря-терапевта, ЛОР-лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування.

29.05.2017 року за результатами чергового огляду МСЕК, йому було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці,стато-динамічні навантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у профпатолога, пульмонолога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, при наявності фактору санаторно-курортне лікування.

Професійне захворювання він отримав під час виконання своїх трудових обов'язків, ніяких порушень своїх трудових обов'язків та трудової дисципліни віна не допускав.

До отримання професійного захворювання він був здоровою та працездатною людиною. Через стан свого здоров`я, він позбавлений можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для себе спосіб життя.

Внаслідок професійного захворювання він змушений був тривалий час знаходитися на лікуванні, проходити чисельні медичні обстеження та огляди, процедури. По декілька разів на рік він вимушений перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджено виписками з історії хвороб.

Він постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям, як наслідок, рівень взаєморозуміння між членами його сім`ї значно знизився.

Через свою інвалідність позивач не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім'ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд, стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням трудових обов`язків 50000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор", на користь ОСОБА_3, ІПН - НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язано з виконанням трудових обов`язків в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор", на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ "Запоріжтрансформатор" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму відшкодування заподіяної моральної шкоди максимум до 15000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 05 липня 1990 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжтрансформатор», де працював за професією «електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» в зварювальному цеху, в умовах впливу шкідливих факторів.

Наказом № 889 від 18.09.2014 року відповідач звільнив його з роботи за ст.36 п. 2 КЗпП України, за угодою сторін.

У зв'язку з довготривалою працею в умовах впливу шкідливих факторів, в 2014 році у нього було виявлено професійне захворювання, що підтверджується актом форми П-4 від 15.04.2011року.

Відповідно до змісту акту, професійне захворювання виникло за умов тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ "Запоріжтрансформатор".

Причиною виникнення професійного захворювання було визнано: наявність у повітрі його робочої зони шкідливих речовин,

04.05.2011 року МСЕК встновила позивачеві 3 групу інвалідності з 50% втратою професійної працездатності. За висновком МСЕК про умови та характер праці, йому рекомендована праця в умовах без шкідливих виробничих факторів.

25.05.2011 року у зв'язку зі встановленням інвалідності та протипоказаннями до праці в у умовах впливу шкідливих факторів позивача було переведено на роботу за посадою «прибиральник території».

21.05.2013 року за результатами повторного огляду МСЕК позивачу було підтверджено 3 групу інвалідності.

26.05.2015 року за результатами чергового огляду МСЕК, позивачеві було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці, переохолодження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у лікаря-терапевта, ЛОР-лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно-курортне лікування.

29.05.2017 року за результатами чергового огляду МСЕК, позивачеві було підтверджено 3 групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності 35%. Крім того, йому встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці,стато-динамічні навантаження, рекомендовано диспансерний нагляд та лікування у профпатолога, пульмонолога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, при наявності фактору санаторно-курортне лікування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату працездатності» яка надає право на відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди i є одним з способів захисту особистих немайнових прав працівника.

Також за частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції керувався роз'ясненнями що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо розміру відшкодування, судова колегія враховує посилання позивача на тривалість лікування, в тому числі перебування на стаціонарному лікуванні двічі на рік, ступінь втрати позивачем працездатності, його посилання на зниження працездатності, неможливість продовжувати трудову діяльність на колишньому рівні тощо.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що суд стягнув завищений розмір відшкодування тому що аналіз судової практики за 2012 рік містив інші відомості про середній розмір стягнення при 30 відсотковій втраті працездатності, вочевидь не є переконливим з огляду на те, що посилання на судову практику у цій категорії справ яка мала місце понад шість років тому, не може бути обґрунтованим виходячи з засад розумності, справедливості з огляду також на зміну купівельної спроможності грошової одиниці.

Також не є переконливим посилання відповідача на судові рішення в інших справах, позаяк жодним законом не встановлена гранична сума компенсації моральної шкоди при певному відсотку втрати працездатності, а розмір компенсації визначається у кожній справі з огляду на численні фактичні обставини, які впливають на розмір цієї компенсації.

Суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 153, 158 КЗпП України, за якими обов`язок по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці, у тому числі обов`язок вжити заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіту з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань, тощо, покладено на роботодавця.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 6 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков