Справа № 203/1614/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Ркоян Ю.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про накладення стягнення на майно, стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.07.2009 року надав ОСОБА_5 в позику грошові кошти в сумі 200000 грн., що підтверджується розпискою від 10.07.2009 року, які останній зобов'язався повернути через три роки до 10.07.2012 року. В забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 передав йому в користування належну йому квартиру АДРЕСА_1, вселивши його, як члена сім'ї та передавши правовстановлюючі документи на квартиру і зобов'язавшись реалізувати цю квартиру на погашення заборгованості по розписці, у випадку неповернення взятих в позику коштів. 17.01.2012 року ОСОБА_5 помер, так і не повернувши отримані кошти за зазначеною позикою. Оскільки спадкоємці померлого йому не були відомі, протягом півроку з дня його смерті, він у відповідності до ч.2 ст.1281 ЦК України звернувся до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про включення до спадкової маси боргових вимог до спадкоємців ОСОБА_5 В листопаді 2013 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1. Заочним рішенням суду від 13.05.2014 року по справі №203/7639/13-ц за ними було визнано право власності за кожним на Ѕ частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 Розпорядженням міського голови №897-р від 26.11.2015 року АДРЕСА_2 було перейменовано на АДРЕСА_3. На день подачі позову відповідачі його вимоги щодо погашення заборгованості ОСОБА_5 за позикою відповідно до розписки від 10.07.2009 року не задовольнили, не зважаючи на отримання у спадщину квартири. В зв'язку з цим, позивач посилаючись на положення ст.ст.1049,1182 ЦК України просив накласти стягнення на квартиру АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідачів на його користь в рахунок погашення боргу по 100000 грн. з кожного з відповідачів в межах вартості Ѕ частини квартири.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 у наданому відзиві та письмовій помові в дебатах проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем строків, передбачених ст.1281 ЦК України, а також строків позовної давності. Крім того не визнала розписку від 10.07.2009 року, посилаючись на ненадання позивачем її оригіналу та не засвідчення розписки іншими особами (нотаріусом, понятими). Також відповідача просила провести розгляд справи без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. В призначене по суті судові засідання відповідач та його уповноважений представник не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи, викладені відповідачкою ОСОБА_4 в заявах по суті справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627,629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.07.2009 року позивачем ОСОБА_2 було надано в позику ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 200000 грн., на підтвердження чого останнім в той же день було складено письмову розписку, копія якої долучена позивачем до позову, а оригінал представлено під час розгляду справи та оглянуто судом в судовому засіданні 09.04.2019 року.

Таким чином, суд вважає доведеним стороною позивача факт укладення з ОСОБА_5 договору грошової позики, оформленого розпискою від 10.07.2009 року, а також передачі відповідно до умов останньої ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 200000 грн.

За умовами вказаної розписки ОСОБА_5 зобов'язався повернути отримані у позику кошти в строк до 10.07.2012 року.

Як зазначив позивач в своєму позові та не спростовано відповідачами, у визначені в розписці строки, ОСОБА_5 отримані у позику кошти не повернуто, що підтверджується також наявністю у позивача оригіналу боргового документу (розписки).

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після смерті останнього до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 15.12.2012 року з заявою про прийняття спадщини звернувся племінник померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_3, а 10.01.2013 року - племінниця померлого ОСОБА_4

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що за життя ОСОБА_5 на праві власності належала Ѕ частина квартири АДРЕСА_1. Інша Ѕ частина квартири належала ОСОБА_7

Листом нотаріуса від 16.07.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_5 на зазначену вище квартиру, в зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.05.2014 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було визнано за кожним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі вказаного заочного рішення від 13.04.2014 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на Ѕ частину квартири за кожним.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (Спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.609 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Часом відкриття спадщини відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3 ст.1268, ст.1269 ЦК України.

Так згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора вони повинні задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше.

У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як встановлено судом, на момент смерті ОСОБА_5 у останнього існували невиконанні зобов'язання перед позивачем за борговою розпискою від 10.07.2009 року в сумі 200000 грн., які увійшли до складу спадщини.

А тому, у відповідачів, як спадкоємців померлого боржника ОСОБА_5 виник обов'язок по задоволенню вимоги позивача про повернення боргу в сумі 200000 грн., але в межах вартості успадкованого майна, в порядку та за умов, передбачених ст.ст.1281,1282 ЦК України.

Положення ст.1282 ЦК України застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за місцем відкриття спадщини до П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори подавалась заява з повідомленням про наявність у померлого спадкодавця ОСОБА_5 перед ним боргових зобов'язань в сумі 200000 грн.

Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України. При цьому, на відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один зі спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі.

З матеріалів справи вбачається, що строк повернення боргу згідно розписки сплив 10.07.2012 року.

Боржник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав в квартирі АДРЕСА_1.

В матеріалах справи наявна копія зустрічного позову ОСОБА_2, що подавалась ним до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська в рамках цивільної справи №203/2229/15-ц, в якій останній посилався на те, що з вересня 2007 року він за згодою ОСОБА_5 вселився на постійно проживав з останнім в квартирі АДРЕСА_1. 06.11.2012 року він на декілька днів виїхав з міста в особистих справах, а повернувшись, довідався про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер та йому довелось займатись похованням останнього.

Вказане свідчить про обізнаність позивача про смерть ОСОБА_5 безпосередньо після його смерті. А тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.1281 ЦК України він повинен був пред'явити свої вимоги кредитора до спадкоємців померлого боржника протягом шести місяців, тобто в строк до 09.05.2013 року.

З витребуваних судом матеріалів спадкової справи №573/2012 вбачається, що в останніх міститься заява ОСОБА_2 на адресу П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з повідомленням про наявність у померлого спадкодавця ОСОБА_5 перед ним боргових зобов'язань в сумі 200000 грн., яка датована 25.04.2013 року.

Проте, вказана заява не містить відміток щодо дати її фактичної подачі нотаріусу, відміток із вхідним номером та датою.

Також в матеріалах справи міститься аналогічна заява ОСОБА_2 до нотаріальної контори датована 04.07.2013 року, на якій міститься штамп нотаріальної контори щодо її находження та реєстрації 18.07.2013 року.

Таким чином, із матеріалів справи об'єктивно вбачається, що свої вимоги, як кредитора, позивачем було заявлено 18.07.2013 року, тобто з пропуском встановленого ч.2 ст.1281 ЦК України шестимісячного строку.

Доказів, що відповідні заяви фактично було подані раніше нарочно, засобами поштового зв'язку, кур'єрською доставкою або іншим чином, позивачем суду не представлено.

В зв'язку з цим, пропустивши передбачені ч.2 ст.1281 ЦК України строки, позивач в силу частини четвертої вказаної статті, втратив право вимоги до спадкоємців померлого боржника ОСОБА_5 за розпискою від 10.07.2009 року.

З урахуванням наведеного, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2017 року, а саме: скасувати заборону будь-яким особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії з відчуження та державної реєстрації речових прав на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку по Ѕ частині за кожним зареєстровано за відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,525,545,609,627,629,1046,1047,1049, 1216,1218,1219,1220,1231,1268-1270,1281,1282,1296,1297 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141, 158,211,223,258,259,263-2681 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - П'ята Дніпровська державна нотаріальна контора, про накладення стягнення на майно, стягнення боргу - відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2017 року, а саме: скасувати заборону будь-яким особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які дії з відчуження та державної реєстрації речових прав на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку по Ѕ частині за кожним зареєстровано за відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч.10 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2017 року, зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 квітня 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак