ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м.Суми

Справа №585/5078/18

Номер провадження 22-ц/816/2886/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року в складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складено 26 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив розірвати договір найму жилого будинку з надвірними будівлями № 1 від 12 квітня 2012 року, укладений між ним та відповідачем, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_2 з вказаного жилого будинку без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником жилого будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2013 року, було визнано укладеним з 11 травня 2012 року договір № 1 від 12 квітня 2012 року найму жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 між ним та ОСОБА_2 Цим рішенням внесено зміни до п. 10.1 договору, а саме, що цей договір набуває юридичної сили з 28 березня 2013 року і діє до 12 квітня 2016 року. У зв'язку з тим, що він не попередив відповідача за три місяці до припинення дії договору найму про відмову від укладення договору на новий строк, а відповідач не звільнила його помешкання, договір в силу ч. 1 ст. 822 ЦК України був укладений на таких же умовах і на такий самий строк, тобто до 12 квітня 2019 року. Оскільки, всупереч п. 2.2 укладеного договору, відповідач не платить за проживання у будинку, він надіслав їй 12 липня 2018 року заяву про виселення з жилого будинку та розірвання договору найму № 1 від 12 квітня 2012 року, яку вона отримала 15 липня 2018 року. Проте, ОСОБА_2 продовжує користуватися жилим будинком і відмовляється в добровільному порядку оплачувати за проживання, чим порушує його право власності, а тому просив суд позов задовольнити.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не перевірив обставини, на які він посилався, не надав їм належної оцінки, не взяв до уваги надані ним докази та дійшов помилкового висновку про те, що відповідач виконує умови договору щодо сплати орендних платежів. Вважає, що є підстави для розірвання договору найму житла та виселення відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членам сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Враховуючи вищенаведене, у позивача відсутні правові підстави ставити питання про виселення її з будинку як бувшого члена сім'ї за наявності чи відсутності будь-яких договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником жилого будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування, посвідченим Державним нотаріусом Роменської нотаріальної контори 16 лютого 1996 року та зареєстрованим Державним підприємством Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації, реєстр № 1-2-161 (а.с. 13-14).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 травня 2013 року, було визнано укладеним з 11 травня 2012 року договір № 1 від 12 квітня 2012 року найму жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7-12).

Відповідно до пункту 2.1, 2.2 вищевказаного договору, розмір плати за користування майном встановлюється у розмірі 1000 грн 00 коп на місяць.

Плата вноситься наймачем по 1000 грн 00 коп у готівковій формі щомісячно до 20 числа наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів.

Згідно з п. 2.5 цього договору, наймач самостійно сплачує за комунальні послуги, послуги телефонного зв'язку і кабельного телебачення підприємствам, які надають такі послуги, за затвердженими в установленому порядку тарифами на підставі укладених з ними договорів.

Згідно з п. 8.2 договору, у разі невиконання наймачем умов цього договору, не оплати комунальних послуг, не плати за найм майна більше 6 місяців, руйнування, псування майна, порушення прав та інтересів сусідів, використання майна не за цільовим призначенням, самовільне переобладнання, перепланування майна, без дозволу наймодавця, здійснення поселення сторонніх осіб та/або уклали без такої згоди договір піднайму, недбалою поведінкою створює загрозу чи знищення майна, договір може бути розірваний за рішенням суду або за заявою наймодавця.

Як вбачається з довідки управління адміністративних послуг від 20 грудня 2018 року за № 04-05/5016, ОСОБА_2 зареєстрована в будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Вищевказаним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2013 року було внесено зміни до п. 10.1 договору найму, а саме, що цей договір набуває юридичної сили з 28 березня 2013 року і діє до 12 квітня 2016 року. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору наймодавець пропонує наймачу укласти договір на таких самих або інших умовах.

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 травня 2015 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за проживання у жилому будинку за договором найму жилого будинку з надвірними будівлями № 1 від 12 квітня 2012 року в сумі 21129 грн 03 коп за період з 28 березня 2013 року до 31 грудня 2014 року (а.с. 15-17).

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2015 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за проживання у жилому будинку за договором найму жилого будинку з надвірними будівлями № 1 від 12.04.2012 року в сумі 4000 грн; заборгованість з пені в сумі 6944 грн 81 коп, 3 % річних в сумі 816 грн 80 коп та інфляційні збитки в сумі 11803 грн 60 коп. У цьому рішенні вказано, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.07.2013 року було визнано укладеним з 11 травня 2012 року договір найму жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 № 1 від 12.04.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 18-19).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 29 листопада 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 14 лютого 2018 року у справі № 585/3292/16-ц, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2016 року, яким задоволено вимоги про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме: жилим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та позбавлення її права користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою, а також в частині її виселення з вказаного жилого будинку без надання іншого жилого приміщення, скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 20-22, 42-44).

Відповідно до листа Роменського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ у Сумській області від 09.11.2018 № 32392, залишок нестягнутої з ОСОБА_2 заборгованості за виконавчим листом № 2/585/300/15, виданим 07.07.2015 року Роменським міськрайонним судом, станом на 08.10.2018 року складає 11121,55 грн (а.с. 26).

Відповідно до листа Роменського міськрайонного відділу ДВС ГУЮ у Сумській області від 09.11.2018 року № 32377, залишок нестягнутої з ОСОБА_2 заборгованості за виконавчим листом № 2/585/691/15, виданим 23.09.2015 року Роменським міськрайонним судом, станом на 08.11.2018 року складає 14966,50 грн (а.с. 27).

Позивач звертався до відповідача із письмовою заявою від 12 липня 2018 року про виселення з жилого будинку АДРЕСА_1 та розірвання договору № 1 від 12 квітня 2012 року найму жилого будинку з надвірними будівлями, яку ОСОБА_2 отримала 13 липня 2018 року (а.с. 23-24, 25).

Рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову мотивоване тим, що відповідач виконує умови договору по сплаті орендних платежів, сплачує частково заборгованість за виконавчими листами.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

ОСОБА_1 на праві власності належить жилий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Відповідач проживала у спірному будинку в якості члена сім'ї (колишня дружина власника) і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов'язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

На момент звернення позивача до суду з позовом сторони не перебували у сімейних відносинах, між ними укладено договір найму жилого будинку з надвірними будівлями від 12 квітня 2012 року. Вказаний договір набув законної сили з 28 березня 2013 року і діяв до 12 квітня 2016 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не попередив відповідача за три місяці до припинення дії договору найму про відмову від укладення договору на новий строк, а відповідач не звільнила його помешкання, договір в силу ч.1 ст. 822 ЦК України вважається таким, що був укладений на таких же умовах і на такий самий строк, тобто до 12 квітня 2019 року.

За частиною 1 статті 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Строки внесення квартирної плати визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату.

Частиною 4 статті 168, статтею 169 ЖК України визначено, що договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Вимогами ч. 3 ст. 815 ЦК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 825 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази.

У разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла (ст. 826 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1, 2.2 укладеного між сторонами договору, розмір плати за користування майном встановлюється у розмірі 1000 грн 00 коп на місяць.

Плата вноситься наймачем по 1000 грн 00 коп у готівковій формі щомісячно до 20 числа наступного місяця шляхом перерахування грошових коштів на ім'я ОСОБА_1 через банківську установу або пошту.

Згідно з п. 8.2 договору, у разі невиконання наймачем умов цього договору, не оплати комунальних послуг, не плати за найм майна більше 6 місяців, руйнування, псування майна, порушення прав та інтересів сусідів, використання майна не за цільовим призначенням, самовільне переобладнання, перепланування майна, без дозволу наймодавця, здійснення поселення сторонніх осіб та/або уклали без такої згоди договір піднайму, недбалою поведінкою створює загрозу чи знищення майна, договір може бути розірваний за рішенням суду або за заявою наймодавця.

Встановлено, що відповідач відповідно до умов договору не вносить щомісячної плати за користування житлом більше шести місяців, що підтверджується заочним рішенням Роменського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року, заочним рішенням Роменського міськрайонного суду від 04 серпня 2015 року, якими стягнуто заборгованість зі сплати за житло за договором найму, і які набрали законної сили (а.с. 15-19), та поясненнями сторін у суді першої інстанції.

Крім того, на спростування доводів позовної заяви, відповідач не надала суду жодного доказу оплати за користування майном у встановленому договором порядку, розмірі та у встановлені строки.

Сплата відповідачем заборгованості за виконавчими листами не може вважатися оплатою орендної плати відповідно до умов укладеного договору.

Ураховуючи вищенаведене, висновок суду про те, що відповідач виконує умови договору зі сплати орендних платежів є помилковим, оскільки він суперечить матеріалам справи та встановленим судом обставинам.

На підставі встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що укладений між сторонами договір найму жилого приміщення на підставі п. 1 ч. 2 ст. 825 ЦК України підлягає розірванню, а відповідач - виселенню зі спірного житла без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень ст. 826 ЦК України, у разі розірвання договору найму житла ОСОБА_2 підлягає виселенню з житлового будинку без надання іншого житла.

Посилання відповідача у відзиві на апеляцій скаргу на те, що у позивача відсутні правові підстави ставити питання про виселення її з будинку як бувшого члена сім'ї власника за наявності чи відсутності будь-яких договорів, не ґрунтуються на вимогах положень ст. ст. 158 - 170 ЖК України, а також глави 59 ЦК України, що регулюють право на користування жилим приміщенням наймачів за договором.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1409 грн 60 коп компенсації судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2114 грн 40 коп - за апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року та прийняти постанову.

Розірвати договір найму житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 №1 від 12 квітня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Виселити ОСОБА_2 з жилого будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1409 грн 60 коп компенсації судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2114 грн 40 коп - за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю.Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик