Справа № 643/4116/17
Провадження № 6/643/202/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Поліщук Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Насирової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

встановив:

Державний виконавець Московського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з поданням, у якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

В судове засідання державний виконавець не зявився.

Суд, вивчивши подане подання, встановив наступне.

В провадженні державного виконавця Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження № 57184278 з виконання виконавчого листа № 643/4116/17, виданого 06.09.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 01.12.2013 у розмірі 681438,47 грн., 66930,28 грн. 3 % річних за період з 01.12.2014 по 10.03.2018 та 411706,33 грн. % за користування позикою за період з 01.12.2014 по 10.03.2018, а всього 1160075,08 грн.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Згідно положень ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст.81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятого 16.09.1963 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилається на те, що у ОСОБА_2 існує заборгованість у розмірі 1160075,08 грн., але не надає доказів того, що боржник отримував документи, які виносились у процесі виконання виконавчого провадження, а також, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання боргових зобовязань, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, або безпідставно не зявляється на виклики державного виконавця. Саме невиконання боржником самостійно зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

В матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобовязання, чи у нього є на це обєктивні причини, а тому подання є передчасним, в звязку з чим подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 247 ч.2, 260, 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Поліщук