Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 380/618/16-ц

провадження № 61-24639св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач -публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Сушко Л. П., від 07 лютого 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» мотивована тим, що відповідно до умов кредитного договору № 24.3-44/41 від 15 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав у банку кредит у розмірі 33 717, 00 доларів США на строк до 14 вересня 2015 року зі сплатою 13,4 % річних. Угодою від 11 серпня 2009 року про внесення змін до кредитного договору сторони визначили новий розмір кредиту, який склав 35 542, 00 долари США, а також змінили термін погашення заборгованості, встановивши його до 14 жовтня 2019 року. У результаті неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 08 жовтня 2015 року становить 62 026, 74 доларів США, яку відповідач, незважаючи на вимоги, не погасив.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 62 026, 74 доларів США, з яких: 33 938, 73 доларів США - заборгованість за кредитом; 28 088, 01 доларів США - заборгованість за процентами.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області, у складі судді Архангельського А. М., від 07 вересня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявив відповідач, оскільки останній перестав сплачувати кредит у листопаді 2009 року, а банк звернувся до суду із позовом лише у травні 2016 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року скасовано рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 вересня 2008 року у розмірі 33 938, 73 доларів США, заборгованість за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість 6 086, 81 доларів США, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість 4 915, 22 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що місцевий суд дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для застосування наслідків пропуску трирічного строку позовної давності, оскільки кінцевий термін повернення кредиту сторони встановили до 14 жовтня 2019 року, з вимогою про дострокове погашення кредиту в повному обсязі банк не звертався. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У березні 2018 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд не врахував, що банк звернувся до суду з цим позовом із пропуском трирічного строку позовної давності. Стягуючи із заявника на користь банку заборгованість за кредитним договором від 15 вересня 2008 року у розмірі 33 938, 73 доларів США апеляційний суд не врахував, що до стягнення підлягають лише суми, визначені періодичними платежами за останні три роки до моменту звернення до суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

10 квітня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір №24.3-44/41 про надання коштів для купівлі автомобіля. Відповідно до умов вказаного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 33 717, 00 доларів США, який позичальник зобов`язався повернути та сплатити 13, 40 % річних за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановленими договором. Кінцевий термін погашення кредиту був визначений 14 вересня 2015 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячною сплатою грошових коштів, сума яких складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно договору.

11 серпня 2009 року між сторонами укладено угоду про внесення змін до договору № 24.3-44/41 від 15 вересня 2008 року, згідно якої банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 35 542, 73 долари США зі сплатою 13,50 % з кінцевим терміном погашення заборгованості 14 жовтня 2019 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконувались з 23 листопада 2009 року, внаслідок чого станом на 08 жовтня 2015 року виникла кредитназаборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 62 026, 74 доларів США та складається з: 33 938, 73 доларів США - заборгованість за кредитом; 28 088, 01 доларів США - заборгованість за процентами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статі 10, статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другою статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Суд апеляційної інстанцій вірно врахував, що угодою від 11 серпня 2009 року про внесення змін до договору № 24.3-44/41 від 15 вересня 2008 року сторони погодили, що кінцевим терміном погашення заборгованості є 14 жовтня 2019 року.

Приймаючи до уваги те, що банк звернувся до суду з цим позовом у травні 2016 року, апеляційний суд дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості по процентам з позичальника у межах трирічного строку позовної давності.

Разом з тим, вказуючи, що з відповідача необхідно стягнути на користь банку основну суму кредиту за кредитним договором у межах трирічного строку позовної давності у розмірі 33 938, 73 доларів США, апеляційний суд не врахував, що станом на травень 2013 року (за три роки до часу пред`явлення позову) строкова заборгованість за основною сумою кредиту становила 22 338, 73 доларів США. Строкова заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 938, 73 доларів США існувала станом на час укладення додаткової угоди - 14 серпня 2009 року (розрахунок заборгованості наданий банком на а. с. 205), а тому частина щомісячних платежів у період з серпня 2009 року по квітень 2013 року перебувають поза межами строків позовної давності.

Інші розрахунки банку відповідачем не спростовані.

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги банку та стягуючи кредитну заборгованість з позичальника на користь банку у межах трирічного строку позовної, суд апеляційної інстанції неправильно визначив у межах позовної давності розмір заборгованості за основною сумою кредиту, не надав належної оцінки розрахунку заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що справа вже була предметом розгляду суду касаційної інстанції, а також те, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції повно встановив обставини справи, однак не застосував наслідки спливу позовної давності у частині платежів по поверненню основної суми кредиту, постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні у цій частині.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року змінити у частині розміру заборгованості за кредитом, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», зазначивши замість 33 938, 73 доларів США - 22 338, 73 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) доларів США.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта