ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/678/18
Провадження № 22-ц/4820/701/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О,

учасники справи: апелянт ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5,

представник позивача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року (суддя - Горгулько Н.А.) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Полонського нотаріального округу Бондар Світлана Миколаївна про визнання правочину недійсним та його скасування,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та його скасування.

Позов мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 2014 року він є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 Власником іншої частини будинку є відповідач ОСОБА_4 В березні 2018 року ОСОБА_7 подав до Полонського районного суду позов про виділення в натурі його частки будинку та господарських споруд. Отримавши відзив на позов, він дізнався, що в складеному на ім'я відповідача договорі дарування від 05 вересня 2000 року 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 нотаріусом уже визначено які саме кімнати та господарські будівлі переходять у власність відповідача. Вказував, що виділ часток в натурі ніколи не проводився, тому вважав, що вказаний договір порушує його право власності на належну йому частку в домоволодінні. Просив суд визнати недійсним та скасувати договір дарування, укладений 05 вересня 2000 року та засвідчений приватним нотаріусом Бондар С.М., за яким ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року з урахуванням ухвали Полонського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року позов задоволено частково: скасовано договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Полонського нотаріального округу Бондар С.М. 05 вересня 2000 р., зареєстрований в реєстрі за № 3055, в частині виділення в натурі подарованого ОСОБА_4 майна, а саме: кухні 5,9 кв.м, коридору 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею 17,0 та 10,9 кв.м, веранди 12,2 кв.м, хліва цегляного В, кам'яного погреба з шийкою Г, цегляної літньої кухні Д, 1/2 частини паркану штахетного N. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на неповне і неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт розподілу спірного домоволодіння його попередніми співвласниками ще 29.04.1956 року. Не надано оцінки тому, що його право власності на половину домоволодіння виникло набагато раніше за право власності позивача; складові майна, яке перейшло у власність відповідачу, зазначені в договорі дарування нотаріусом у відповідності до даних БТІ, за якими вказані господарські споруди збудовані ще батьком дарувальниці; виділені відповідачу господарські споруди знаходяться на належній йому земельній ділянці, межі якої позивач добровільно погодив; вказані в договорі дарування господарські споруди відповідач відремонтував власним коштом. Не надано оцінки пропуску строку позовної давності, адже позивач знав про оспорюваний ним договір ще в 2014 році. Крім того, суд першої інстанції не з'ясував, що тексти заповітів попередніх власників частки позивача у спірному домоволодінні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відрізняються від тексту виданого позивачу свідоцтва про право на спадщину: в заповітах складові майна не деталізовано, а в свідоцтві вони протиправно зазначені. Отримавши таке незаконне свідоцтво про право на спадщину, позивач без відома відповідача зареєстрував своє право власності на ті господарські споруди, які вже належали на той час відповідачу.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_7 не надійшло.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Третя особа приватний нотаріус Бондар С.М. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню ст.48, ч.1 ст.60 ЦК УРСР в редакції 1963 року станом на дату укладення спірного договору, та не дотримався положень ст.48, ч.2 ст.50, частин 1,2 ст.51, п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України.

У зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення (п.4 ч.1 ст.376 ЦК України).

Встановлено, що до 1917 року було збудовано житловий будинок, адреса якого на даний час - смт Понінка Полонського району Хмельницької області, вул. Соколова лікаря (до перейменування - Крупської) 15, що підтверджується наявними в інвентаризаційній справі на вказане домоволодіння довідками-характеристиками Полонського БТІ.

1/2 частина даного будинку (в тому числі сарай, половина погреба) належала ОСОБА_13 на підставі довідки Понінківської сільської ради депутатів трудящих, виданої 20.04.1956 року за № 30/680. Вказану частку домоволодіння він відчужив ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу 1/2 (половинної) частки житлового будинку від 29.04.1956 року (арк. 12 інвентаризаційної справи). В зазначеному договорі вказано, що покупець набула 1/2 частку одноповерхового дерев'яного жилого будинку, що складає дві жилих кімнати площею 28 кв.м, і надвірні будівлі при ньому.

Інші 50% даного домоволодіння належали ОСОБА_14 - на підставі дубліката свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 28.10.1964 року (арк. 11 інвентаризаційної справи). Складові 1/2 частки не конкретизовані.

27 червня 1985 року рішенням виконавчого комітету Понінківської селищної ради народних депутатів Полонського району Хмельницької області за ОСОБА_15 було узаконено кладовку розміром 380 х 262, перебудовану веранду і перебудований хлів розміром 790 х 455 по АДРЕСА_1 (арк. 14 інвентаризаційної справи).

Після смерті ОСОБА_14 спадкоємцями його 1/2 частки у праві власності на вказане домоволодіння стали п'ятеро його дітей, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.07.1985 року (арк. 22 інвентаризаційної справи). В даному свідоцтві вказано, що спадкове майно складається з 1/2 частки дерев'яного критого шифером будинку з надвірними будівлями: сараю «Б», сараю «В», літньої кухні «Г», погреба з шийкою «Д», споруди «N».

За договором дарування частини будинку від 06.09.1985 року четверо зі спадкоємців передали свої частки у праві власності п'ятій спадкоємиці - ОСОБА_9, після чого у її власність перейшла вся 1/2 частка домоволодіння, раніше належна її батькові ОСОБА_14 Зазначені обставини підтверджуються довідками-характеристиками Полонського БТІ (арк. 23, 25, 26, 40 інвентаризаційної справи). В довідці-характеристиці Полонського БТІ від 07.08.1985 року (арк. 26 інвентаризаційної справи, зворот) вказано, що за заявою власників ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 відчужується на користь ОСОБА_9 житлова площа 17,0 кв.м, коридор 2,8 кв.м, кухня 5,9 кв.м, веранда - частина, сарай «В», літня кухня «В», погріб з шийкою «Д», огорожа - половина.

05 вересня 2000 року ОСОБА_9 відчужила ОСОБА_4 за договором дарування належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

В п.1 вказаного договору зазначено:

«ОСОБА_9 - подарувала, а ОСОБА_4 - прийняв у дар 1/2 (одну другу) частину жилого будинку номер АДРЕСА_1

У власність обдарованого відходить: 1/2 частина одноповерхового дерев'яного покритого шифером житлового будинку жилою площею 27,9 кв.м (двадцять сім цілих дев'ять десятих) кв.м, яка складається з кухні - 5,9 кв.м, коридору - 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею 17,0 та 10,9 кв.м, веранди - 12,2кв.м, хлів цегляний - В, кам'яний погріб з шийкою - Г, цегляна літня кухня - Д, 1/2 частина паркану штахетного - N».

Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 05.09.2000 року (арк. 43 інвентаризаційної справи, арк.спр. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла співвласниця будинку ОСОБА_11 Після її смерті належну їй 1/2 частку вищевказаного домоволодіння успадкувала ОСОБА_12 У виданому ОСОБА_12 свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 15.02.2002 року (арк.44 інвентаризаційної справи) зазначено, що спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, а також що цей житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 700 кв.м і що на вказаній земельній ділянці розташований одноповерховий, дерев'яний критий шифером будинок «А-1», хлів дерев'яний «Б», хлів цегляний «В», погріб з шийкою кам'яний «Г», літня кухня цегляна «Д».

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_12 Після її смерті належну їй 1/2 частку вищевказаного домоволодіння успадкував її чоловік ОСОБА_7 Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть ОСОБА_12 від 23.08.2011 року (арк. 50 інвентаризаційної справи), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.06.214 року (арк. спр. 6), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року (арк. спр. 7). В останньому з перелічених документів зазначено, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином, співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності в частках по 1/2 кожен стали сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з такого. Оскільки саме право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину будинку ніким не оспорюється, немає підстав для визнання недійсним договору дарування від 05.09.2000 року в частині переходу самого права власності на вказану 1/2 частку. Однак, оскільки в договорі дарування визначено, які конкретно кімнати та господарські будівлі належать обдаровуваному (абзац другий пункту першого оспорюваного договору), тоді як ані розподілу, ані виділу частки майна в натурі між співвласниками спірного будинку будь-коли не проводилось і в реєстрі прав власності на нерухоме майно зазначено, що сторонам у справі належить по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1 Полонського району Хмельницької області (форма власності приватна спільна часткова), то оспорюваний у даній справі договір дарування в цій частині підлягає до скасування.

З наведеними висновками суду першої інстанції Хмельницький апеляційний суд не може погодитися з огляду на таке.

Як передбачено ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною 2 статті 50 ЦПК України визначено, що участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

В силу п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об'єднання справ і роз'єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить про те, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Позивач у даній справі оспорює договір дарування від 05.09.2000 року, укладений між ОСОБА_9 і ОСОБА_4, однак в якості відповідача зазначає лише одну сторону цього правочину - ОСОБА_4

Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, ОСОБА_9 - друга сторона оспорюваного правочину - мала б брати участь у справі як співвідповідач. Зазначене узгоджується з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними ним в абз. 1 п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в якому зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

В порушення ч.5 ст.12 ЦПК України, суд першої інстанції не роз'яснив належним чином позивачеві його процесуальні права, зокрема, щодо можливості залучення до участі у справі ОСОБА_9 як співвідповідача та не вирішив цього питання в порядку, передбаченому ст.ст. 50, 51 ЦПК України, не попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення цих процесуальних дій, не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Це призвело до того, що сторона оспорюваного договору дарування ОСОБА_9 позбавлена була можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 ЦПК України.

Відповідно до повноважень, визначених ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд не має можливості усунути дану невідповідність.

Таким чином, позов ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, оскільки його заявлено не до всіх належних відповідачів.

Крім того, в силу ч.1 ст.48 ЦК УРСР 1963 року в редакції станом на дату укладення оспорюваного договору, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. За ч.1 ст.60 ЦК УРСР 1963 року, недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

У даній справі судом першої інстанції не встановлено, чи уклали б ОСОБА_9 і ОСОБА_4 договір дарування без переліку конкретно визначених приміщень, будівель та споруд в спірному домоволодінні, які придбаває набувач (абзац другий пункту першого договору).

Також, всупереч наведеним вище нормам суд першої інстанції застосував неналежний спосіб захисту прав, оскільки такого способу захисту, як скасування недійсного договору, закон не передбачав ані на час укладення спірного договору дарування, ані на час судового розгляду справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити, рішення районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року скасувати, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, сплачений ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп. слід компенсувати з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Полонського нотаріального округу Бондар Світлана Миколаївна про визнання правочину недійсним та його скасування - відмовити.

Компенсувати з державного бюджету України ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк