ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4968/19 Справа № 203/3411/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зобов'язання виконати перерахунок пільг, спростування недостовірної інформації, накладення штрафу, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання виконати перерахунок пільг, спростування недостовірної інформації, накладення штрафу.

Вказував, що він є учасником бойових дій, отже має право на пільги, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ). З вересня 2017 року він з родиною зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 Будинок обслуговується ОСББ «Уютний-1», керівником якого є відповідач.

Зазначав, що він надав до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної в м.Дніпрі ради та ОСББ «Уютний-1» необхідні для застосування пільг документи, проте з вересня 2017 року і дотепер з вини відповідача, яка навмисно спотворила відомості, які щомісяця надаються Управлінню праці та соціального захисту населення Центральної районної в м.Дніпрі ради у нього штучно збільшується заборгованість. Крім того, відповідач поширює серед мешканців будинку неправдиву інформацію про те, що він є злісним неплатником.

Вказував також на те, що, відповідач систематично погрожує йому відключити його квартиру від електропостачання.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідача виконати перерахунок його пільг відповідно до Закону №3551-ХІІ, провести звірку розрахунків між ним та ОСББ «Уютний-1», спростувати недостовірну інформацію, поширену нею, а також накласти на відповідачку штраф, передбачений Кримінальним кодексом України з позбавленням її права обіймати керівні посади на строк до трьох років.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року ОСОБА_2 у позові відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року в частині віднесення судових витрат на рахунок держави та ухвалити в цій частині нове рішення, яким судові витрати в повному обсязі покласти на ОСОБА_2, стягнути з останнього на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2.400 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позовні вимоги пред'явлені не до особи, яка приймає рішення щодо надання пільг; рішення по справі ухвалено не на користь позивача, відповідач не звільнена від будь-яких судових витрат, тому судові витрати повинні бути стягнуті з позивача в повному обсязі.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, посилаючись на не повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року суду повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1, спираючись на своє суб'єктивне право, як голова правління надає неповні та недостовірні дані стосовно сум, нарахованих ОСОБА_2 внесків (платежів) по управлінню будинком, його утриманню; суд повинен постановити окрему ухвалу у відношенні відповідача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач разом з родиною зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 (а.с. 7, 10).

ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій і у період від 16 червня 2014 року по 07 червня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей. У зв'язку з цим позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (а.с.8, 9, 11).

19 вересня 2017 року позивач звернувся до голови правління ОСББ «Уютний-1» ОСОБА_1 із заявою про врахування його права на пільги при нарахуванні оплати за комунальні послуги (а.с.12).

Неодноразово ОСББ «Уютний-1» письмово повідомляв позивача про розмір його заборгованості, необхідність її погашення та можливі наслідки у виді звернення до суду та обмеження електропостачання (а.с. 21- 23, 28).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги були висунуті фізичній особі - ОСОБА_1, яка не вчинили жодних дій, які б порушили майнові права позивача на користування пільгою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред'явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно з ст.10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об'єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об'єднання. Вищим органом управління об'єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься обрання членів правління об'єднання. Для керівництва поточною діяльністю об'єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об'єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об'єднання і підзвітне загальним зборам.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2 пов'язані з діяльністю відповідача як голови правління ОСББ "Уютний-1", так позивач вважає невірним розрахунки ОСББ "Уютний-1" за комунальні послуги, проте відповідачем позивач зазначив не ОСББ "Уютний-1" або голову правління ОСОБА_1, а ОСОБА_1 як фізичну особу, яка, виходячи з предмета та підстав позову ОСОБА_2 його права не порушувала, висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, нормам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернення з позовом до належного відповідача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судові витрати повинні бути стягнуті з позивача в повному обсязі, колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, вимоги апелянта ОСОБА_1 про стягнення судових витрат з позивача є безпідставним.

Колегія суддів не заперечує право відповідача на отримання встановленої законодавством компенсації понесених ним витрат, однак виходячи з об'єктивних причин неможливості реалізації такого стягнення (відсутності визначеного порядку), такі вимоги на даному етапі не підлягають вирішенню.

Інші доводи апеляційних скарг не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.