02.05.2019 року (Повний текст)
Першотравневий районний суд Донецької області
головуючого судді Демочко Д.О.,
при секретарі Небиліченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -
26.12.2015 року на автодорозі «Маріуполь-Юр`ївка» в Першотравневому р-ні Донецької області, перебуваючи в якості пасажира в автомобілі "BMW" р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди, позивачу були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому сідничної і лобкової кісток таза, розриву сечового міхура, забитої рани правого передпліччя, які відносяться, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №122 від 25.03.2016г., до тяжких тілесних ушкоджень.
У зв`язку з отриманими травмами він перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні МЛСМД Маріуполя з 27.12.2015р. по 03.03.2016р., і витрати на його лікування в цьому закладі склали - 7270,81грн.
Після виписки зі стаціонару, він здійснював амбулаторне лікування і з 03.03.2016р. по 15.03.2016р., згідно з рекомендаціями лікаря, відвідував лікарню відновного лікування (водолікарню) в Маріуполі. Його витрати на лікування за цей період склали -1020,81грн.
Лікування в т/в МЛСМД і потім у водолікарні, спровокувало загострення у нього шкірного захворювання, і він змушений був знаходитися на стаціонарному лікуванні в дерматологічному відділенні КВД Маріуполя з 15.03.2016р. по 15.04.2016р. Його витрати на лікування за цей період склали - 2648,87грн.
Вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 22.08.2016р. ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , на дату скоєння ДТП, була застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз», на підставі поліса АЕ/5744747 від 15.10.2015р.

Вважає, що у зв`язку з тим, що на момент заподіяння шкоди здоров`ю позивача, він не мав постійного джерела доходу, то у відповідність зі ст. 1195 ЦК України та ст.25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за період його тимчасової непрацездатності, йому повинна бути відшкодована шкода, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством.

Таким чином страховик, на розсуд позивача, зобов`язаний відшкодувати йому за період з 27.12.2015р. по 03.03.2016р. включно, тобто за 68 днів вимушеної тимчасової непрацездатності - (1450 / 30x68 =) 3286,67грн., і також з 15.03.2016р. по 15.04.2016р. включно, за 32 дня - 1546,67грн., а всього 4833,34грн.

Крім того, у відповідність зі ст.ст.22-26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, з тимчасовою і стійкою втратою працездатності, а також моральну шкоду в розмірі 5% від розміру страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином, до відшкодування страховою компанією підлягає ((10940,49 + 4833,34) / 100 х 5 =) 788,69грн., заподіяної йому, моральної шкоди.

В результаті травмування позивача при ДТП, він відчув переляк і сильні больові відчуття. В результаті утворення у нього зазначених травм, різко змінився його звичний уклад життя і уклад життя всієї його родини, що викликало додаткові труднощі і незручності. У зв`язку з необхідністю тривалого лікування, він не зміг своєчасно працевлаштуватися. Таким чином, йому завдано значної моральної шкоди, що була частково відшкодована винною особою.

ОСОБА_1 скористався своїм правом і на отримання допомоги адвоката, до якого він звертався на стадії досудового слідства і при судовому розгляді кримінальної справи та здійснив оплату правової допомоги в розмірі 17500 грн. На даний час, він також змушений був оплатити правову допомогу за підготовку і складання цивільного позову в розмірі 1500 гpн.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного рішення.

Відповідач ПАТ «Європейський страховий союз» в судове засідання не з`явився, до суду надав заперечення, в якому не визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутністю.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справу без його участі, в якій зазначив, що матеріальну та моральну шкоду завдану злочином вже відшкодував позивачу під час розгляду кримінальної справи у суді першої інстанції у повному обсязі, що підтверджується вироком суду та матеріалами кримінальної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що вироком Першотравневого районного суду Донецької області від 22.08.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років розбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, на пілставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком у 3 роки. Вирок набрав законної сили 21.09.2019 року (а.с.5-6).

Згідно вказаного вироку, близько 23 год. 00 хв. 26.12.2015 року ОСОБА_2 , керував, на підставі реєстраційного документу, технічно справним автомобілем «BMW 7301» реєстраційний номер НОМЕР_2 та здійснював на ньому рух по автодорозі «Маріуполь - Урзуф» в Першотравневому районі Донецької області з боку смт. Мангуш у напрямку сел. Урзуф.

Проїжджаючи ділянку дороги 30 км. + 350 метрів автодороги «Маріуполь - Урзуф», водій ОСОБА_2 , діючи необережно, в порушення вимог п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», де сказано.

П. 12.1: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожньо-транспортну обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб «ти змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,

проявляючи злочинну недбалість, будучи неуважним, не враховуючи і недостатньо стежачи за дорожньою обстановкою, небезпечно керуючи транспортним засобом, не обравши безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, не проконтролював рух транспортного засобу та, не впоравшись з керуванням, допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини праворуч, де стався наїзд на перешкоду у вигляді опорної поверхні кювету.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_2 , в порушення вимог п.2.10 (а, д) «Правил дорожнього руху України», де сказано:

п.2.10: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції»,

місце скоєння пригоди залишив та у підрозділи поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля «BMW 7301» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були спричиненні тілесні ушкодження: закритий перелом сідничної, лонної кісток таза праворуч, розрив сечового міхура, рана правого передпліччя утворилися від дій тупих предметів, можливо в строк та при вказаних обставинах, найімовірніше всього одномиттєво, які по ступеню тяжкості відносяться, до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Дії водія ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», знаходились у прямому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Також, у вироком встановлено, що засуджений ОСОБА_2 оплатив лікування та добровільно відшкодував матеріальні та моральні збитки потерпілому ОСОБА_1

В матеріалах справи є розписка ОСОБА_1 про те, що він підтверджує, що ОСОБА_4 відшкодував йому моральну шкоду, завдану ДТП у повному обсязі та жодних вимог матеріального та морального характеру до нього він не має. (а.с.70).

З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» (а.с. 47).

Мати позивача - ОСОБА_5 зверталася до відповідача з письмовим повідомленням про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування, додавши також виписку із медичної карти амбулаторного хворого, товарні чеки та вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 22.08.2016 року, що на той час не набрав законної сили(а.с.39-46).

Згідно ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

А тому судом береться до уваги те, що ОСОБА_2 було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Дані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У зв`язку із отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями позивачу ОСОБА_1 заподіяно матеріальну та моральну шкоди, а тому він має право на її відшкодування.

Із положень частини 1 та 2 ст.1166ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 статті 1187ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки ОСОБА_2 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило отримання потерпілим ОСОБА_1 , який є позивачем по справі, тяжких тілесних ушкоджень, тому саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду.

Позивач обґрунтовує заподіяну йому матеріальну шкоду витратами на лікування, для підтвердження яких надав копії чеків на покупку ліків.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, судом встановлено, що винуватцем ДТП ОСОБА_2 позивачу відшкодовані завдані матеріальні збитки та моральну шкоду під час розгляду кримінального провадження і позивачем це не спростовано, а тому суд не вбачає підстав для повторного стягнення цих збитків з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення зі страховика шкоди спричиненої здоров`ю потерпілого та його вимушеною втратою працездатності, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки вона не підтверджена належними доказами.

Вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката також не підлягає задоволенню, бо доказами обґрунтування даної вимоги слугує тільки квитанції до прибуткового касового ордеру на оплату послуг адвоката у сумі 17500 грн., що наявні в матеріалах кримінальної справи, і про стягнення якої позивач вже заявляв в рамках кримінальної справи та в подальшому відмовився у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 76-81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (місцезнаходження: вул. Дашавська, б. 25, оф. 89 у м. Києві, 03056), третя особа - ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Суддя Д.О. Демочко