Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 416/1316/15-ц

провадження № 61-44644св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Савуляка Р. В., від 26 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівське комунальне підприємство «Княже місто» (далі - ЛКП «Княже місто»), ОСОБА_6 , про зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває у віданні Львівської міської ради, на обслуговуванні ЛКП «Княже місто». Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 26 грудня 2014 року № 4764 співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ЛКП «Княже місто» неодноразово скеровувало відповідачам попередження із зобов`язанням привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій, розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект». Комісією ЛКП «Княже місто» з виходом на місце було складено акти обстеження технічного стану вказаної квартири, у яких відображено самовільне перепланування.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 листопада 2014 року № 472 затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за власні кошти привести належну їм квартиру у відповідність до проектних пропозицій, розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект».

Позивач також посилався на те, що 24 лютого 2011 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі № 2-149/2011 за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_7 , відділ приватизації державного житлового фонду Галицького району управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, яким позов районної адміністрації задоволено повністю. Рішення набрало законної сили. У вказаному рішенні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 позов визнала та пояснила, що дійсно її чоловік при проведенні ремонту відхилився від проектних пропозицій. Відтак, про існування порушень щодо перепланування квартири відповідачі знали, а тому могли таке порушення усунути.

Із урахуванням викладеного, враховуючи те, що відповідачам було надано достатньо часу для приведення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій, однак цього не було зроблено, позивач просив позов задовольнити, зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , мешканців квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти привести вказану квартиру у відповідність до проектних пропозицій (варіант № 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: демонтувати перегородку в коридорі загального користування площею 3,6 кв. м (літ. І-І), влаштувати кладовку на площі кухні та роздільний санвузол, згідно технічного паспорта на квартиру, складеного станом на 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщенням 4а-2 та 4а-7, закласти дверні отвори з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний отвір між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Галицького районного суду м. Львова, у складі судді

Романюка В. Ф., від 09 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачу було відомо про порушення своїх прав з 1991 року, з часу прийняття виконкомом районної ради рішення № 281 від 14 травня 1991 року, останнім поважних причин пропуску строку позовної давності не наведено, а представником відповідача заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 демонтувати перегородку у коридорі загального користування площею 3,6 кв. м (літ. 1-1) у квартирі АДРЕСА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що строк позовної давності щодо вимог позивача про зобов`язання привести квартиру у відповідність до проектних пропозицій не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після прийняття виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів рішення № 281 від 14 травня 1991 року, оскільки таке порушення з боку відповідачів продовжує мати місце, тобто є триваючим. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення лише в частині зобов`язання демонтуванти перегородку в коридорі загального користування, враховуючи висновок рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року. В іншій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають, враховуючи положення статті 152 ЖК Української РСР (у редакції від 12 лютого 2015 року), оскільки переобладнання квартири проведено без втручання у несучі конструкції або інженерні мережі загального користування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року і залишити в силі рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням апеляційного суду порушено її право на володіння належною їй на праві власності частиною квартири, зобов`язання демонтуванти перегородку у коридорі, що є крайнім заходом. Судом апеляційної інстанції не зазначено норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносин та підлягають до застосування.

Постанова апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог учасниками не оскаржується, а тому не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції, враховуючи положення статті 400 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівське комунальне підприємство «Княже місто», ОСОБА_6 ., про зобов`язання вчинити дії призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 5).

ОСОБА_1 на час розгляду справи апеляційним судом, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1, померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 2 а. с. 143).

У квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована та проживає третя особа - ОСОБА_6 (а. с. 71).

Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні ЛКП «Княже місто».

Відповідно до рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Львова № 350 від 12 червня 1990 року «Про розгляд заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_7 » вирішено вважати технічно можливим приєднати вільну квартиру АДРЕСА_3 доквартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 з їх наступним переплануванням згідно з проектними пропозиціями, розробленими Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект» (варіант № 1) (а. с. 6-7).

Відповідно до рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Львова № 281 від 14 травня 1991 року «Розгляд листа Львівської міської ради народних депутатів № 1/405 від 02 квітня 1991 року за заявою ОСОБА_7 » зобов`язано ОСОБА_8 провести роботи по переплануванню кватири згідно з проектними пропозиціями (варіант 1), розробленими Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект» (а. с. 8).

18 липня 2014 року ЛКП «Княже місто» направило відповідачам попередження із зобов`язанням до 01 серпня 2014 року привести приміщення квартири АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом Інституту «Укржитлоремпроект» (а. с. 9).

12 вересня 2014 року та 19 листопада 2014 року ЛКП «Княже місто» направлені повторні попередження (а. с. 10, 12).

Відповідно до акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 від 26 вересня 2014 року, складеного комісією ЛКП «Княже місто», встановлено, що в цій квартирі здійснено самовільне перепланування в коридорі загального користування (а. с. 11).

20 листопада 2014 року складено акт, в якому відображено перепланування, здійснені відповідачами (а. с. 13).

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 27 листопада 2014 року № 472 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 41 від 25 листопада 2014 року, параграф № 7) та зобов`язано відповідачів за власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до проектних пропозицій (варіант 1), розроблених Львівським філіалом інституту «Укржитлоремпроект», а саме: 1) демонтувати перегородку у коридорі загального користування площею 3,6 кв. м (літ. 1-1) в квартирі АДРЕСА_1 ; 2) влаштувати кладовку та роздільний санвузол на площі кухні згідно технічного паспорта на квартиру, складеного станом 10 липня 1996 року, демонтувати перегородку між приміщеннями 4а-2 та 4а-7, закласти дверні отвори з приміщення 4а-5 та влаштувати дверний отвір між приміщеннями 4а-6 та 4а-7, замурувати існуючі вхідні двері в приміщення 4а-1 (а. с. 15,16).

04 грудня 2014 року відповідачам направлено попередження із вимогою виконати розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (а. с. 17).

26 грудня 2014 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт, яким встановлено, що відповідачі вимог розпорядження голови райдержадміністрації не виконали (а. с. 18).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, позов Галицького районної адміністрації Львівської міської ради у справі № 2-149/2011 задоволено. Визнано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 09 серпня 1996 року недійсним (а. с. 19-20).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені у статті 16 ЦК України.

Зі змісту частини другої статті 16 ЦК України, частини другої статті 5 ЦПК України слідує, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

За змістом частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Частиною другою статті 4 та частиною першою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року

№ 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» нежилим приміщенням визначається приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Згідно пункту 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують всі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або у тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати, купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування та в оренду.

Відповідно до пунктів 4.2.2, 4.2.3, 4.5.1 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 січня 2012 року № 4 районна адміністрація здійснює контроль за станом благоустрою житлового фонду, нагляд за станом благоустрою відомчого і приватного житлового фонду, має повноваження на звернення у встановленому законом порядку до судових органів з позовними заявами з питань, що виникають у процесі здійснення наданих їй повноважень.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, переоцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів демонтувати перегородку, яка встановлена у коридорі загального користування підлягають до задоволення.

Самовільне облаштування перегородки у коридорі загального користування встановлено рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року у справі № 2-149/2011, отже ця обставина не потребує доказування у цій справі. Самовільне встановлення перегородки у коридорі загального користування є порушенням містобудівних норм і правил, а також вимог з благоустрою місць загального користування вищезазначеного будинку, тобто порушенням суспільних інтересів та прав співвласників місць загального користування, що є підставою для зобов`язання відповідачів її демонтувати за позовом органу місцевого самоврядування.

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідачів про те, що перегородка, встановлена ОСОБА_8 , який на момент звернення позивача до суду помер, а вони не вчиняли дій по встановленню перегородки, оскільки останні проживали і продовжують проживати в квартирі АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_8 , тобто продовжують користуватись вказаною квартирою.

Доводи заявника про те, що її права, як власника квартири порушуються оскарженим судовим рішенням не заслуговують на увагу, оскільки свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 09 серпня 1996 року визнано недійсним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 лютого 2011 року у справі № 2-149/2011.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта