ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року

м.Суми

Справа №585/4276/18

Номер провадження 22-ц/816/2890/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Роменського районного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року в складі судді Євтюшенкової В.І., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 01 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/9 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Роменського районного суду Сумської області від 21 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2013 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу та 150 грн сплаченого судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Відкликано після вступу рішення в законну силу виконавчий лист, виданий Роменським міськрайонним судом Сумської області у справі № 585/946/13-ц (2/585/406/13) про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неналежну оцінку доказам по справі, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів до 1/9 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

При цьому, позивач звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що його сімейний стан змінився, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_5 від іншої жінки, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. При цьому, ОСОБА_1 вважає, що факт народження другої дитини свідчить не лише про зміну його сімейного стану, а і матеріального також, що є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки він зобов`язаний утримувати як дитину, так і її матір ОСОБА_6 Крім того, позивач послався на те, що аліменти у розмірі 1/9 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, тобто у сумі 5225 грн повністю задовольнять потреби сина і забезпечать йому належний та гармонійний розвиток. До того ж, ОСОБА_1 наголосив, що подарував сину ОСОБА_3 квартиру, постійно надає йому матеріальну допомогу, організовує його відпочинок, тобто постійно дбає про нього. Окрім того, позивач вказав, що суд при розгляді питання про зменшення розміру аліментів не врахував думку сина, який не заперечував проти задоволення позовних вимог. Також, позивач звернув увагу на те, що відповідач не спростувала належними та допустимими доказами його доводів про нецільове використання аліментів, хоча він має намір заощаджувати кошти на майбутнє навчання сина за рахунок зменшення аліментів.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, ОСОБА_2 зауважила, що суд першої інстанції при ухваленні рішення безпідставно врахував думку сина ОСОБА_3 про можливість зменшення розміру аліментів, так як він є неповнолітнім і в повній мірі не може розуміти наслідків своїх дій, які, до того ж, суперечать його інтересам. Крім того, відповідач послалась на те, що народження у позивача ще однієї дитини не свідчить про зміну його матеріального стану, оскільки з матеріалів справи вбачається, що матеріальний стан платника аліментів навпаки покращився, він офіційно працює, має високий стабільний дохід. До того ж, заявник апеляційної скарги вказала, що спростувала належними доказами твердження позивача про нецільове використання нею аліментів. Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк подала відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити його апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, вона послалась на недоведеність тверджень позивача про погіршення його матеріального стану та про нецільове використання коштів одержувачем аліментів.

Позивач ОСОБА_1 у встановлений судом строк також подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити її апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, позивач зазначив, що сину ОСОБА_3 на даний час виповнилося 17 років, тому з огляду на п. 1 ч. 1 ст. 32 ЦК України він вправі самостійно розпоряджатися своїми доходами, у тому числі і аліментами. У зв`язку із зазначеним позивач вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для врахування його думки є безпідставними. При цьому, на думку позивача, син не орієнтується у вартості товарів та послуг, оскільки відповідач позбавила його права розпоряджатися аліментами, які, до того ж, витрачаються не на утримання сина, а на особисті потреби одержувача аліментів, що свідчить про нецільове використання коштів. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 послався на безпідставність доводів відповідача про покращення його матеріального стану, оскільки підвищення розміру його заробітної плати відбулося одночасно з підвищенням цін на товари та послуги. До того ж, по характеру роботу він вимушений винаймати житло в іншому місті. У той же час, народження сина ОСОБА_5 свідчить про зміну його сімейного стану, що є також самостійною підставою для зменшення розміру аліментів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргиа не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що також вбачається з матеріалів справи, що з 23 лютого 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2013 року (а.с. 7).

За час перебування сторін у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2013 року з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Відповідно до даних довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області № 01-35/11241 від 12 листопада 2018 року неповнолітній син сторін ОСОБА_3 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (а.с. 43).

Згідно з договором дарування від 17 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та в інтересах якого діяла його законний представник ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 16 - 17).

З довідки Роменської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості від 12 листопада 2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 31 травня 2018 року зареєстрована як безробітна, її дохід з 31 травня 2018 року по 31 жовтня 2018 року становив 25725 грн 23 коп. (а.с.45).

25 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_2 уклала договір з ПАТ «Державний ощадний банк України» № 9 на вклад «Мій депозит», за умовами якого банк прийняв від неї кошти в розмірі 4000 грн строком на шість місяців та відкрив на користь третьої особи сина ОСОБА_3 депозитний рахунок НОМЕР_2 (а.с.47 - 48).

Позивач ОСОБА_1 працює в ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Чернігівнафтогаз», його середньомісячна заробітна плата за жовтень - листопад 2018 року склала 64726,30 грн. При цьому, із заробітної плати позивача щомісячно відраховуються аліменти, зокрема, у жовтні 2018 року розмір сплачених аліментів становив 15525,43 грн, у листопаді 2018 року - 10526,90 грн. Вказані обставини підтверджуються довідкою ПАТ «Укрнафта» від 03 грудня 2018 року за № 415 (а.с. 110).

З Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ вбачається, що з 13 вересня 2016 року за позивачем ОСОБА_1 зареєстрований легковий автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску (а.с. 77).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно позивач ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коржівської сільської ради Роменського району Сумської області. Вказана земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Олава», орендна плата встановлена в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки ( а.с. 56).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_5 , матір`ю якого є ОСОБА_6 , що вбачається з свідоцтва про народження дитини (а.с.10).

Відповідно до довідок Страхової компанії «УНІКА» від 23 жовтня 2018 року та Роменського МУСЗН від 28 листопада 2018 року ОСОБА_6 працює на посаді начальника Центру продаж в м. Ромни Групи продаж № 1 Сумської обласної дирекції ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА». З 22 жовтня 2018 року вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку. ОСОБА_6 у червні 2018 року отримала одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 10320,00 грн. а за період з липня 2018 року по листопад 2018 року їй було виплачено по 860 грн щомісячно (а.с.14).

Син сторін ОСОБА_3 навчається в Роменському Коледжі Державного Вищого начального закладу «Київський національний економічний університет Імені Вадима Гетьмана» за безоплатною формою навчання і з вересня 2018 року по листопад 2018 року отримав дохід в розмірі 1250,00 грн щомісяця (а.с 111).

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції взяв до уваги зміну сімейного стану платника аліментів, зокрема, те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_5 . При цьому, суд врахував рівень доходу ОСОБА_1 , обов`язок обох батьків утримувати неповнолітнього сина та те, що позивач не надав доказів щодо нецільового використання аліментів відповідачем, тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, вважав за можливе частково задовольнити позов і зменшити розмір аліментів, стягнувши з ОСОБА_1 на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як передбачено ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснень, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, нормами СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тобто нецільового витрачання аліментів.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач фактично використовує аліменти не за цільовим призначенням не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що син сторін забезпечений умовами життя, необхідними для його гармонійного розвитку. При цьому, відповідач купує неповнолітньому сину ОСОБА_3 речі, дає кишенькові гроші, що вбачається з наданих відповідачем записів про отримання сином сторін коштів, а 25 жовтня 2018 року вона відкрила депозитний рахунок на користь сина у розмірі 4000 грн., що підтверджується розписками та договором на депозитний вклад (а.с. 47, 149).

Крім того, Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради було проведено перевірку цільового використання аліментів, що сплачує позивач. Зокрема, під час перевірки було встановлено, що неповнолітній син сторін забезпечений усім необхідним відповідно до віку та потреб, за місцем його проживання створені гарні умови для його розвитку. Факт нецільового використання аліментів не знайшов свого підтвердження, що зазначено у витягу з протоколу засідання комісії від 03 жовтня 2018 року (а.с. 15).

Твердження в апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 про зміну його матеріального стану, що пов`язано з народженням у нього другої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, на його думку, він зобов`язаний утримувати не лише сина, а і його матір ОСОБА_6 , яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, матеріали справи не містять доказів того, що у платника аліментів відбулися суттєві зміни, які б свідчили про погіршення його матеріального стану. Разом з тим, вирішуючи заявлені вимоги, суд першої інстанції врахував рівень доходу позивача, наявність у нього на праві власності рухомого та нерухомого майна.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування обставин того, що позивач подарував сину ОСОБА_3 квартиру, то вони не свідчать про задоволення позову у повному обсязі, так як позивач не довів, що син набув жиле приміщення в рахунок сплати аліментів, на що правильно послався суд першої інстанції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на необхідність навчання у майбутньому сина ОСОБА_3 за кошти, які він заощадить за рахунок зменшення аліментів, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки позивач не надав доказів того, що вказані наміри будуть втілені у життя і що планується навчання на комерційній основі. При цьому, колегія суддів бере до уваги обставин того, що на даний час син сторін навчається в коледжі за безоплатною формою навчання та отримує стипендію у розмірі 1250 грн щомісяця.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення безпідставно взяв до уваги думку сина ОСОБА_3 про можливість зменшення розміру аліментів, то вони не заслуговують на увагу колегії суддів, так як місцевий суд в ході розгляду даної справи забезпечив дитині право вільно висловити свої погляди з заявленого питання, яким судом була приділена належна увага згідно з її віком і зрілістю, що узгоджується з положеннями ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Твердження відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів не можуть бути підставою для задоволення її апеляційної скарги, оскільки, зменшуючи розмір аліментів до 1/5 частини усіх видів заробітку платника аліментів, суд врахував зміну сімейного стану позивача (народження у нього дитини від іншої жінки), обов`язок обох батьків утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Також колегія суддів ураховує, що за положеннями СК України при зміні розміру аліментів враховуються і інші обставини, передбачені законом. Зокрема, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року встановлений у розмірі 2027 грн. Отже, приймаючи до уваги вказаний розмір прожиткового мінімуму на дитину та дохід позивача (середньомісячна заробітна плата за жовтень - листопад 2018 року 64726,30 грн), колегія суддів вважає, що стягнутий оскарженим рішенням розмір аліментів є необхідним та достатнім для того, щоб забезпечити гармонійний розвиток дитини.

Інші доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни або скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційні скарги необхідно відхилити.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Роменського районного суду Сумської області від 21 лютого 2019 рокуьв даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина