Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 761/5935/18

провадження № 61-1418св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідач - Міністерства освіти і науки України,

представник відповідача - Шилан Дарія Олександрівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Київський національний університет технологій та дизайну,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Макаренко І. О., від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., від 20 грудня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Київський національний університет технологій та дизайну, про визнання протиправним та скасування наказу

про звільнення, визнання конкурсу дійсним, визнання незаконною відмови

у призначенні на посаду та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що з 18 листопада 2010 року відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 485-К та наказу Київського національного університету технологій та дизайну від 19 листопада

2010 року № 277 о.с. його було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій і дизайну та укладено з ним контракт № І-37 терміном до 18 листопада 2017 року. 11 вересня 2017 року відповідачем у газеті «Освіта України» оголошено конкурс на зайняття посади ректора вищого навчального закладу. 01 грудня 2017 року за результатами виборів згідно протоколу виборчої комісії № 6 (підсумковий) ректором Київського національного університету технологій та дизайну було обрано позивача, який набрав 87,2% голосів виборців. У період з 07 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року він перебував на лікарняному. 07 грудня 2017 року державним секретарем Міністерством освіти і науки України було підписано наказ № 751-К про його звільненняз підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», згідно пункту 7-2 статті 36 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулось у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України. Крім того вказав, що наказ про звільнення підписаний державним секретарем Міністерства освіти і науки України, який не мав повноважень на підписання наказів про звільнення у порядку, передбаченому пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади».

Посилаючись на зазначені обставини, змінивши предмет позову, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року № 751-К про його звільнення; визнати конкурс за результатами якого ректором Київського національного університету технологій та дизайну обрано ОСОБА_1 дійсним; визнати незаконною відмову Міністерства освіти і науки України у призначенні його на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну; зобов`язати Міністерство освіти і науки України призначити його на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну та укласти з ним контракт.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Міністерства освіти та науки України від 07 грудня 2017 року № 751-К «Про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача звільнено у період його непрацездатності, що є порушенням частини третьої

статті 40 КЗпП України. Інші позовні вимоги суд першої інстанції вважав передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не оспорює результати конкурсу, згідно якого ректором Київського національного університету технологій та дизайну обрано ОСОБА_1 Відповідачем не було відмовлено позивачу у призначенні на посаду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України задоволено. Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України

від 07 грудня 2017 року № 751-К про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1, оскільки гарантії, передбачені трудовим законодавством від незаконного звільнення, зокрема статтями 40, 41 КЗпП України, до осіб, яких звільнено відповідно до Закону України «Про очищення влади», не застосовуються. Оскаржений наказ підписано державним секретарем Міністерства освіти і науки України, який наділений повноваженнями призначати на посаду та звільняти з посади керівників підприємств, установ, організацій, які належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, зазначивши при цьому, що вимога про визнання незаконною відмови Міністерства освіти і науки України у призначенні ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну є передчасною, а призначення ОСОБА_1 на посаду ректора без проходження всіх необхідних перевірок і процедур є неможливим, оскільки такі дії порушать низку нормативно-правових актів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову та постанову апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що рішенням Окружного адміністративного суду

м. Києва від 04 липня 2018 року у справі № 826/3113/18 визнано протиправною та скасовано довідку від 25 січня 2018 року № 5/4-4 про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну. Адміністративний суд дійшов висновку, що відповідачем повністю проігноровано процедуру люстраційної та спеціальної перевірки, отже інформація, отримана щодо позивача не може бути використана у подальшому. Проте суд апеляційної інстанції не надав оцінки ані самому рішенню, ані встановленим у ньому обставинам, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору. Заявник зазначив, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо у день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність, посилаючись на сталу практику судів касаційної інстанції. Суд не перевірив повноваження державного секретаря Міністерства освіти і науки України на підписання оскарженого наказу про звільнення позивача. Суд апеляційної інстанції не надав оцінку листу Міністерства освіти і науки України від 31 січня 2018 року № 1/11-1061, яким позивачу відмовлено у призначенні на посаду, та дійшов помилкового висновку про передчасність вимоги про зобов`язання укласти контракт.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Міністерство освіти і науки України просить залишити касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції повно та всебічно встановлено всі обставини справи та ухвалено законне й обґрунтоване рішення. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у справі

№ 826/3113/18 не набрало законної сили, оскільки оскаржувалось Міністерством освіти і науки України в апеляційному порядку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

11 березня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 18 листопада 2010 року №485-К та наказу Київського національного університету технологій та дизайну від 19 листопада 2010 року № 277 о.с.

ОСОБА_1 було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій і дизайну строком на сім років

з 18 листопада 2010 року по 18 листопада 2017 року на умовах, викладених у контракті № І-37.

11 вересня 2017 року відповідачем у газеті «Освіта України» опубліковано оголошення про конкурс на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

16 листопада 2017 року Міністерство освіти і науки України направило на адресу Київського національного університету технологій та дизайну лист

№ 1/11-12031 про проведення виборів ректора вказаного університету.

Листом від 17 листопада 2017 року № 5.2-2066 відповідач повідомив позивача про внесення його кандидатури для участі у виборах на посаду ректора.

З протоколу № 6 (підсумковий) виборчої комісії з проведення виборів ректора Київського національного університету технологій та дизайну

від 01 грудня 2017 року ОСОБА_1 , який набрав 87,2% голосів виборців, було обрано ректором університету.

ОСОБА_1 як претендентом на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну були подані документи для проведення спеціальної перевірки, у тому числі письмова згода на проведення спеціальної перевірки від 06 грудня 2017 року та заява, передбачена частиною першою статті 6 Закону України «Про очищення влади» від 06 грудня 2017 року.

Відповідно до статей 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» згідно з Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171, Переліком посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 17 червня

2016 року № 2, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 липня

2016 року № 987/29117, 07 грудня 2017 року Міністерством освіти і науки України було організовано проведення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1

Наказом Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року

№ 751-к ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну, у зв`язку із виявленням відомостей щодо заборони, передбаченої пунктом 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою, четвертою статі 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року № 563.

Підставою для звільнення позивача у наказі Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року № 751-К зазначено: пункт 15 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року №563, пункт 1 частини четвертої

статті 3 Закону України «Про очищення влади», пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, заява ОСОБА_1 від 06 грудня 2017 року.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади» забороняється займати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом особам, зазначеним у частинах першій, другій, четвертій та восьмій

статті 3 цього Закону, а також особам, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяв, передбачених частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно із пунктом 7-2 статті 36 КЗпП Україниза наявності підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», трудовий договір може бути припинений.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня

2018 року у справі № 826/3113/18 визнано протиправною та скасовано довідку від 25 січня 2018 року № 5/4-4 про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну. Суд дійшов висновку, що Міністерством освіти і науки України повністю проігноровано процедуру проведення люстраційної та спеціальної перевірки, отже інформація, отримана щодо позивача є такою, що отримана неналежним чином, а тому не може бути використана в подальшому.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва

від 04 липня 2018 року у справі № 826/3113/18 залишено без змін.

Апеляційний адміністративний суд погодився з позицією суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що інформація, яка була використана для застосування до позивача заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», подальшого звільнення з посади, внесення інформації до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", та подальшої видачі довідки, була отримана не у рамках процедури проведення спеціальної перевірки, а в результаті переписки відповідача та Державного архіву Сумської області, що не заперечується відповідачем, а тому вказана інформація отримана щодо позивача є такою, що отримана неналежним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якого встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У той же час пунктами 3, 4 частини четвертої статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені положення процесуального закону достатньої уваги не звернули, не надав належної правової оцінки обставинам, встановленим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 липня 2018 року у справі № 826/3113/18, копія якого долучена до матеріалів справи разом із письмовими поясненнями представника позивача. У письмових поясненнях представник позивача зазначив, що встановлені рішенням суду в адміністративній справі обставині додатково підтверджують незаконність оспореного наказу про звільнення.

Судовими рішеннями в адміністративній справі у справі № 826/3113/18 визнано протиправною та скасовано довідку від 25 січня 2018 року № 5/4-4, яка фактично була підставою для звільнення позивача на підставі пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

Суд першої інстанції не надав оцінки письмовим поясненням представника позивача, не з`ясував питання щодо уточнення підстав позову, формально розглянув справу, не надавши відповіді на всі основні доводи та аргументи позивача.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, а також ухвалена за результатами його перегляду постанова суду апеляційної інстанції не можуть вважатись такими, що відповідають вимогам статей 89, 263 ЦПК України

Усунути допущені судом першої інстанції недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду, з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, неможливо.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані в цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня

2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта