ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4424/18 Головуючий суддя І інстанції Колодяжна І. М.
Провадження № 22-ц/818/1940/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року, ухваленого у складі судді Колодяжної І.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність позивача Ѕ квартири АДРЕСА_1, вартість якої становить 22 000 доларів США (577 060 грн.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області шлюб розірвано. В період шлюбу сторонами придбано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. На теперішній час відповідач мешкає у РФ, документи на квартиру в м. Харкові оформлені на відповідача та у позивача немає доступу до них.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

До суду 01 жовтня 2018 року надійшла зустрічна позовна заява відповідача до ОСОБА_5 про стягнення на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця, і до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 розірвано. Постановою Луганського апеляційного суду від 16.08.2018 рішення районного суду залишено без змін. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З літа 2014 року сторони мешкають окремо. Матеріальний стан ОСОБА_3 складний. Відповідач ОСОБА_5 працює, має стабільний дохід, інших малолітніх дітей не має, але матеріальну допомогу не надає. ОСОБА_5 має мінливі заробітки, та вважає, що батько дітей має можливість сплачувати аліменти на двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на місяць.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом витребувані докази по справі.

Представник позивача за основним позовом ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Основний позов підтримав, зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав частково, не заперечував прости стягнення аліментів у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, щомісяця.

Представник відповідача за основним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Основний позов визнала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задоволено.

Проведено поділ майна подружжя між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а саме: квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1013 (одна тисяча тринадцять) грн. 50 коп., щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного, починаючи з 01 жовтня 2018 року і до повноліття дітей, або зміни матеріального становища сторін.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги - стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн. на місяць.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що судом не було враховано, що встановлений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію аліментів, який цей мінімум перевищує. Вважає, що ОСОБА_5 має можливість сплачувати аліменти у сумі 3000 грн. на місяць.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції оскаржене лише в частині визначення розміру аліментів, то воно не підлягає перегляду апеляційним судом в іншій частині за правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якоюсуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 розірвано. Постановою Луганського апеляційного суду від 16.08.2018 районного суду залишено без змін.

Учасники справи мають спільних дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.04.2018 року, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, за реєстраційним № 456 від 06.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Галіщевою О.А.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач ОСОБА_3 та неповнолітні діти мешкають за адресою: АДРЕСА_4

ОСОБА_5 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Частково задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей, є підстави для стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1013,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожного.

Частково задовольняючи зустрічний позов суд вказав, що ОСОБА_3 не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів у більшому розмірі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на законодавчо закріплений обов'язок батьків утримувати свою дитину, обґрунтованим є висновок суду про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей.

Що стосується розміру та способу стягнення вказаних платежів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Так, позивачем було обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Однак, ОСОБА_3 в порушення вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі більшому, ніж визначено судом.

Посилання на те, що ОСОБА_5 має можливість сплачувати аліменти на дітей у розмірі 3000 грн. відповідними доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України не підтверджено.

У статті 182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відтак, мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ця сума може бути присуджена у більшому розмірі лише в тому випадку, якщо позивач доведе достатність заробітку (доходу) платника аліментів (відповідача).

Наразі мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину прирівнюється до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 1 січня 2019 року становить для кожного з дітей у віці більше 6 років - 2027 гривень на місяць.

З огляду на те, що обов'язок батьків по утриманню дітей є спільним, у справі не встановлено яких-небудь перешкод у цьому питанні для сторін, а доводи скарги про збільшення присудженого розміру аліментів до заявленого у позові, по 1500 грн. на кожну дитину, належними і допустимими доказами не обґрунтований, колегія суддів доводи скарги з цих підстав відхиляє і не знаходить законних підстав для задоволення скарги.

Висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за наявності доказів отримання відповідачем доходів, що дозволяють йому сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж встановлено судом, позивач має можливість ініціювати в подальшому питання про збільшенням розміру аліментів, що був встановлений рішенням суду.

За відсутності на даний час таких доказів колегія суддів не вбачає порушення прав дітей, оскільки розмір аліментів, визначений судом, є більшим за мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.