Номер провадження: 22-ц/813/2745/19
Номер справи місцевого суду: 515/1149/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у складі судді Тимошенко С.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_3

Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельного паю на території Татарбунарської міської ради. Державний акт на право приватної власності серії НОМЕР_1 від 30.01.2004 року виданий Татарбунарською райдержадміністрацією для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,51 га.

Також позивач зазначив, що за життя його мати вчинила заповіт на його ім`я 02.02.2016 року.

Для прийняття спадщини, позивач звернувся до приватного нотаріуса Гайдаржи А.А. Татарбунарського районного нотаріального округу на підставі заповіту, однакнотаріусом було повідомлено, що відповідно до інформації в Спадковому реєстрі існує інший заповіт, який складений 19.02.2016 року на ім`я ОСОБА_2 , яка є його сестрою.

ОСОБА_1 вважає, що заповіт був укладений ОСОБА_3 , як особою, яка не могла усвідомлювати свої дії та не розуміла їх наслідки, оскільки була тяжко хворою, що підтверджується інформацією, яка вказана у спадковому реєстрі у витязі №48722078 від 10.08.2017 року, в якому зазначено, що його мати сама не могла прочитати заповіт, так як у неї хворі очі та руки.

Також, як вбачається з тексту оспорюваного заповіту від 19.02.2016 року, заповіт складено і підписано з використанням технічних засобів на прохання його матері приватним нотаріусом Монастирліу О.П ., також заповіт прочитаний та підписаний теж не його матір`ю, а свідками.

Позивач вважає, що всі ці обставини дають змогу вважати, що заповіт був виготовлений з порушенням законодавства, а саме, що приватний нотаріус, виготовив електронний документ заповіту його матері за допомогою комп`ютерної техніки, а потім роздрукував копію цього електронного документу - заповіту за допомогою принтера, перебуваючи у своєму робочому кабінеті, а не тоді, коли він перебував на виїзді за адресоюпроживання ОСОБА_3 , тобто його матері був зачитаний уголос вже завчасно виготовлений текст заповіту.

За вказаних обставин позивач вважає, що оспорюваний заповіт не був укладений у належній письмовій формі так, як відсутній доказ дати та часу використання загальноприйнятих технічних засобів для створення (написання) спірного заповіту.

Також оспорюваний заповіт суттєво впливає на законні права та інтереси позивача так, як позивач є спадкоємцем першої черги, напідставі чого, просив суд визнати нікчемнимзаповіт від 19.02.2016 року, який вчинила померла ОСОБА_3 , який зареєстрований у спадковому реєстрі під 358605751.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 травня 2018рокувідмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оспорюваний заповіт не був укладений у належній письмовій формі, в зв`язку з чим просив суд визнати його нікчемним, однак суд прийшов до іншого висновку і визнав заповіт недійсним, тобто суд вийшов за межі позовних вимог, в зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльов О.Г., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 08 травня 2019 року.

В судове засідання, призначене на 08 травня2019 року ОСОБА_1 не з`явився.

Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений належним чином, про причини неявки до суду не сповістив (а.с. 205).

Апеляційний суд звертає увагу нату обставину, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 перебуває у провадженні з червня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності особи, яка була повідомлена про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 був складений заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 20.04.2012 року.

З копії витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого 10.08.2017 року приватним нотаріусом Гайдаржи А.А., вбачається, що складений ОСОБА_3 заповіт від 20.04.2012 року скасований за заявою 58524995 від 02.02.2016 року та є чинним заповіт від 19.02.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла належну їй земельну ділянку площею 4,51 га ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно з копії заповіту, посвідченого 19.02.2016 року приватним нотаріусом Татарбунарського нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. вбачається, що ОСОБА_3 , розуміючи значення своїх дій, на підставі особистого волевиявлення, в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла належну їй земельну ділянку площею 4,51 га, право власності на яку посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

У зв`язку з хворобами рук та очей і похилим віком заповідача ОСОБА_3 , вона погано бачила і не могла сама прочитати і підписати текст заповіту, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності, текст заповіту зачитано уголос її свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , даний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 143 від 19.02.2016 року.

З копій журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса за 2016 рік, наданих приватним нотаріусом Монастирліу О.П., вбачається, що приватного нотаріуса Монастирліу О.П. було двічі викликано до ОСОБА_3 у зв`язку з її хворобою, за адресою: АДРЕСА_3 - 02.02.2016 року для засвідчення підпису на заяві, та 19.02.2016 року за заявою ОСОБА_7 для посвідчення заповіту.

Згідно копії реєстру для реєстрації нотаріальних дій за 2016 рік приватного нотаріуса Монастирліу О.П. № 143 зареєстровано посвідчення заповіту ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку хворобами заповідача, за її особистим проханням у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до копії заяви від 02.02.2016 року, ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Монастирліу О.П. із заявою про скасування заповіту від 20.04.2012 року № 637 на ім`я ОСОБА_1

З копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Монастирліу О.В. 20.04.2012 року, вбачається, що заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 637 від 20.04.2012 року на ім`я ОСОБА_1 , скасований заявою від 02.02.2016 року. Скасування заповіту зареєстроване у Спадковому реєстрі за № 47 від 02.02.2016 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 , 1934 року народження, на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті КЗ «Татарбунарська центральна районна лікарня» не перебувала, що підтверджується довідкою лікаря-психіатра Коломіченка В.О. №498 від 04.10.2017 року.

Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 рокуОСОБА_3 , заведеної Саратською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 10.10.2017 року, 10.10.2017 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 ; 09.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Теплицької державної нотаріальної контори Вінницької області Лужанської Т.В. із заявою з приводу прийняття спадщини після його померлої матері ОСОБА_3

Із роз`яснень спеціаліста, приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., судом встановлено, що виготовлення електронних документів, а самеоспорюваного заповіту, не передбачено чинним законодавством. При складанні заповіту нотаріус на свій погляд визначає за допомогою якого технічного засобу він буде складати документ, на теперішній час можливо використати різні засоби складання документів: у паперовому вигляді, електронному, або за допомогою телефону, головне дотримання порядку та інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами. Заповіт складається у двох екземплярах, один залишається у нотаріуса.

Судом також були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які зазначили, що їх запросили, як свідків при складанні заповіту до будинку, де проживала ОСОБА_3 , вона сказала що хоче залишити заповіт на дочку, нотаріусом був оформлений заповіт, який був прочитаний та який був підписаний свідками.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з того, щопозивачем не надано суду необхідних та достатніх об`єктивних доказів, на підставі яких можливо задоволення його позовних вимог.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247, 1248 ЦК України.

Згідно зі ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За змістом ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно з ч.2 ст.1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст.1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.1253 ЦК України, у випадках, встановлених абз.3 ч.2 ст.1248 і ст.1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Суд встановив, що нотаріусом під час посвідчення оскаржуваного заповіту було дотримано вимог ст.ст.1248, 1253 ЦК України і волевиявлення ОСОБА_3 на укладення заповіту на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача.

У відповідності до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним, а саме, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Жодної з передбачених ст.1257 ЦК України обставин в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Положеннями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що судам, відповідно до ст.215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на момент складання заповіту заповідач виходила із власного волевиявлення і не встановлено ніяких перешкод для учинення згаданого правочину, а тому визнання заповіту недійсним йшло б не тільки урозріз з вимогами закону, але, крім того, дозволяло б ігнорувати волю померлої стосовно спадкового майна, щодо якого вона визначилася беззаперечно, на підставі чого судом було відмовлено у задоволені позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оспорюваний заповіт не був укладений у належній письмовій формі, колегія суддів вважає безпідставними, оскількисудом встановлено, що укладення ОСОБА_3 заповіту на користь ОСОБА_2 було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача, оскільки при його укладенні були дотримані вимоги чинного законодавства, доказів того, що укладений заповіт є недійсним надано до суду не було.

Доводи про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 просив визнати заповіт нікчемним, однак судом було відмовлено у визнанні заповіту недійсним, колегія суддів вважає також безпідставними, оскількинікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Також слід зазначити, що суд повно і всебічно з`ясуваввсі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 травня 2018 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 10 травня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець