Справа № 201/2563/19
Провадження № 2/201/1836/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу з а позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області - ОСОБА_3) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА :

28.02.2019р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до АТ «Укрсоцбанк» (треті особи: приватний нотаріус КМНО - ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області - ОСОБА_3С.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. № 3-9).

Разом із позовною заявою до суду надійшло клопотання позивачки про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. № 10-12).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.02.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (а.с.№ 22).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.02.2019р. забезпечено позов шляхом зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом (а.с. № 23).

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що про існування виконавчого напису вона дізналася, отримавши постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 № 4913 від 14.09.2018р. про стягнення з неї на користь АТ «Укрсоцбанк» грошових коштів у розмірі 69 664,87 грн. за договором про відкриття банківського рахунку для обслуговування платіжної картки № 0085/00021528 від 18.10.2007р., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Виконавчий напис учинено без урахування додаткової угоди до договору, якою сторони обумовили термін погашення заборгованості за кредитною лінією - до 15.10.2009р. Право вимоги у банка, з урахуванням цієї угоди, виникло з 16.10.2009р. Отже, трирічний строк, в межах якого нотаріус має право вчинити виконавчий напис, як це передбачено пп. 3.1 п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, скінчився 16.10.2012р. Проте за виконавчим написом заборгованість стягнута за період з 18.10.2007р. по 30.05.2018р., тобто за 11 років, а також після спливу шести років після закінчення у банка права вимоги.

Крім того, рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків 31.01.2014р. по справі №1504/13 з позивачки вже стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором № 0085/00021528 в сумі 61 799,49 грн. Таким чином, банк повторно намагається стягнути заборгованість.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» пп. 3.1. п. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2 14.09.2018р. № 4913, компенсувати сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

10.04.2019р. до суду надійшов відзив АТ «Укрсоцбанк» на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 04.02.2019р. - а.с. № 33), заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не зобовязаний перевіряти безспірність заборгованості та встановлювати права та обовязків учасників правовідносин. В свою чергу банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачка не скористалася правом на звернення до суду, передбаченим ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат», з метою зупинення вчинення нотаріальної дії. З відповідних підстав представник відповідача просив суд відмовити в задоволені позову. Разом з відзивом на позов відповідачем були надані копії документів, які були подані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису (а.с. № 34 40).

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Треті особи у справі - приватний нотаріус Київського МНО ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 отримали копію позовної заяви з додатками та ухвали судді Ткаченко Н.В. від 28.02.2019р. (а.с. № 27-28), письмових пояснень, заперечень суду не надіслали.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 18.10.2007р. позивачка ОСОБА_1 уклала з АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» (що відповідачем не заперечується) договір № 0085/00021528, про відкриття банківського карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. № 18).

05.08.2008р. уклала з банком додаткову угоду до цього договору (а.с. №19), пунктом 1.1.1.3. якої сторони обумовили термін погашення заборгованості за кредитною лінією - до 15.10.2009р.

Як вказує позивачка, в лютому 2019р. вона разом із супровідним листом від 25.01.2019р. №0124/305 (а.с. № 17) отримала постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №57917119 про примусове виконання виконавчого напису №4913, який видано 14.09.2018р. приватним нотаріусом Київського МНО ОСОБА_2, постанову про арешт майна боржника від 25.01.2019р., постанову про стягнення винагороди приватного виконавця від 13.12.2018р. (а.с. № 13 16).

Зі змісту виконавчих документів видно, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського МНО ОСОБА_2 звернуто стягнення ОСОБА_1, 26.03.1980р.н., місце народження: м. Дніпропетровськ, місце роботи: Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, 49000, яка є боржником за договором № 0085/00021528 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки від 18.10.2007р., відповідно до якого банком було відкрито рахунок № 9566 та встановлено кредитний ліміт (кредитну лінію), далі за текстом іменується -кредитний договір, укладеним між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» (після зміни назви ПАТ «Укрсоцбанк»), яке в подальшому згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів змінило свій тип та назву на АТ «Укрсоцбанк», на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором.

Строк платежу за договором № 0085/00021528 від 18.10.2007р. настав, боржником не було виконано вимоги стягувача згідно з повідомленням про порушення основного зобовязання від 20.06.2018р. Стягнення заборгованості проводилося за період з 18.10.2007р. по 30.05.2018р.

Сума заборгованості, яка підлягала стягненню, складала 68 664,87 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату з АТ «Укрсоцбанк» 1 000грн., яка підляала стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальна сума, яка підлягала стягненню із боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк», складала 69 664,87 грн. (а.с. № 16).

Як вбачається з представлених позивачкою документів, про вчинення виконавчого напису їй стало відомо лише після отримання копії постанов приватного виконавця про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису.

Як видно з матеріалів справи, АТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2) було направлене повідомлення від 20.06.2018р. про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 68 664,87 грн. (а.с. № 36-37).

Згідно зі списком № 2935 згрупованих поштових відправлень і чека від 21.06.2018р. таке повідомлення було відправлене (а.с. № 38). Між тим, позивачка заперечує факт отримання вказаного листа. За даними відстеження поштового відправлення, лист був повернутий стягувачеві у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с. № 39).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі за №6-887цс17: «З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки доказів.

Дослідивши надані стягувачем нотаріусу документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, приходжу до висновку, що вони не були достатніми для підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед банком на день вчинення напису враховуючи наступне.

Підпунктом 3.1 п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. 3.2. 3.5. п. 3 Глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, банком нотаріусу був наданий оригінал договору № 0085/00021528 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки від 18.10.2007р., виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, копія повідомлення про порушення основного зобовязання, докази про належне повідомлення боржника, довідка про відсутність спору на момент звернення із заявою (а.с. № 34-35).

Разом із тим, з переліку додатків до адресованої нотаріусу заяви банка від 05.09.2018р. (а.с № 35) та інших матеріалів справи не вбачається, що банк представив нотаріусу також копію додаткової угоди від 05.08.2008р., пунктом 1.1.1.3. якої сторони обумовили термін погашення заборгованості за кредитною лінією - до 15.10.2009р.

Натомість у виконавчому написі нотаріусом указано, що строк платежу за договором № 0085/00021528 від 18.10.2007р. настав, стягнення суми заборгованості 68 664,87 грн. проводиться за період з 18.10.2007р. по 30.05.2018р., тобто майже за 11 років.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, загальна тривалість позовної давності становить три роки. Позовна давність щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи умови додаткової угоди від 05.08.2008р., якою обумовлений кінцевий строк погашення заборгованості - до 15.10.2009р., право вимоги у банка виникло з наступної дати, тобто з 16.10.2009р. Трирічний строк, у межах якого нотаріус має право вчинити виконавчий напис, як це передбачено пп. 3.1 п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, скінчився 16.10.2012р.

Водночас виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.09.2018р. після спливу майже 6-ти років після закінчення терміну права вимоги.

На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, як встановлено судом, рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків 31.01.2014р. по справі №1504/13 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором № 0085/00021528 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки в сумі 61 799,49 грн., яка виникла станом на 16.10.2013р. (а.с. № 20-21).

Водночас, виконавчим написом охоплено період з 2007р., тобто виходячи за межі позовної давності, повторно стягнуто кошти, які раніше були стягнуті рішенням третейського суду.

За викладених обставин, у приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_2 не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного позивачкою виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу, водночас сума заборгованості розрахована поза межами визначеного сторонами строку позовної давності, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, внаслідок чого не підлягає примусовому виконанню.

Підводячи підсумок викладеному, вважаю що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису № 4913 від 14.09.2018р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені повністю, вважаю за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 768грн.40коп., а також за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 384грн. 20коп. (а.с. № 2), а разом 1 152грн.60коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, правовою позицією Верховного Суду України у справі за №6-887цс17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч. 2,3 ст. 274, ч.5 ст.279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області - ОСОБА_3) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 14.09.2018р., зареєстрований в реєстрі за № 4913, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», що є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованості за договором № 0085/00021528 про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки від 18.10.2007р. станом на 30.05.2018р. в розмірі 68 664грн.87коп., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 152грн.60коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.