Дата документу 02.05.2019 Справа № 325/209/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/209/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Васильцова Г.А.
Провадження № 22-ц/807/1644/19 Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2016 року ПАТ "АкцентБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2019 року позовну заяву ПАТ «АКЦЕНТ_БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, невірну оцінку доказів, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків.

Судом встановлено, заочним рішенням Приазовського районного суду від 28 березня 2016 року позов ПАТ "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент Банк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 грудня 2013 року у розмірі 14714 гривень 68 копійок, яка складається із: 5901,92 грн. - заборгованості за кредитом; 6535,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) і 676,89 грн. - штраф (процентна складова), а також були стягнуті судові витрати по справі у розмірі 1378,00 гривень.

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення Приазовського районного суду від 28 березня 2016 року, мотивуючи тим, що не зміг з поважних причин бути присутнім в судовому засіданні 28 березня 2016 року під час ухвалення рішення, оскільки не проживав за адресою реєстрації та не отримував кореспонденцію направлену на його ім`я. Крім того, посилається на те, що до ухвалення судового рішення, тобто до 28 березня 2016 року, ним була сплачено сума боргу у розмірі 12800 гривень, без урахувань штрафів, оскільки згідно положень, закріплених у ст. 61 Конституції України та ст.. 549 ЦК України, існує заборона подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ухвалою Приазовського районного суду від 21 листопада 2018 року заочне рішення Приазовського районного суду від 28 березня 2016 року було скасоване та справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, та неодноразово призначалася до розгляду.

Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року було витребувано з ПАТ «АкцентБанк» наступні докази: а саме: відомості про кредитні договори, які були укладені між ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 протягом 2012-2016 років, в саме: дату, номер та на яку суму, а також строк їх дії; чи переукладався кредитний договір № б/н 20.12.2013 року між ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 № SAMAB9021 від 29.01.2014 року; чи передавалися з інших банків (фінансових установ) на підставі договорів про відступлення права вимоги кредитні договори укладені зі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ПАТ «АкцентБанк».

17 грудня 2018 року на електронну адресу суду (22 грудня 2018 року на поштову адресу суду) від АТ «Акцент Банк» надійшли витребувані судом докази.

Ухвалою Приазовського районного суду від 17 грудня 2018 року судом витребувані докази, а саме: детальний розрахунок суми заборгованості по кредитному договору б/н ( НОМЕР_2 ) від 20.12.2013 року, укладеним між ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 , станом на день ухвалення Приазовським районним судом рішення по справі, а саме станом на 28.03.2016 року, з урахуванням сплачених ОСОБА_1 04.03.2016 року суми 12800 гривень.

17 січня 2019 року на поштову адресу суду з АТ «АкцентБанк» надійшов розрахунок суми заборгованості по кредитному договору б/н ( НОМЕР_2 ) від 28.01.2014 року, укладеним між ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 , станом на 30 листопада 2018 рік.

Ухвалою Приазовського районного суду від 29 січня 2019 року повторно судом витребувані докази, а саме: детальний розрахунок суми заборгованості по кредитному договору б/н ( НОМЕР_2 ) від 20.12.2013 року, укладеним між ПАТ «АкцентБанк» та ОСОБА_1 , станом на день ухвалення Приазовським районним судом рішення по справі, а саме станом на 28.03.2016 року, з урахуванням сплачених ОСОБА_1 04.03.2016 року суми 12800 гривень.

Так, судом встановлено, що на адресу Банку судом направлено три ухвал про витребування доказів: щодо наявних договорів між сторонами по справі, дат укладання та відступлення права вимоги; щодо розрахунку заборгованості; та повторний щодо розрахунку заборгованості.

Суд першої інстанції посилається на те, що Банк надав розрахунок за договором №SAMAB9021 від 28.01.2014 року, а суд просив за договором №SAMAB9021 від 20.12.2013 року.

Проте, з відповіді на ухвалу суду про витребування доказів від 21 листопада 2018 року вбачається (як і з наданого розрахунку), що це один і той же договір, а саме 20.12.2013 року відповідачем підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банк, а 28.01.2014 року відповідач скористався кредитним лімітом на картці, і той факт, що при створенні розрахунку заборгованості Програмним комплексом Банку автоматично зазначено дату початку кредитного договору, а не дату його підписання, не робить даний розрахунок заборгованості неналежним доказом.

Крім того, суд першої інстанції посилається на те, що Банк надав розрахунок заборгованості станом на 30.11.2018 року, а суд просив станом на 28.03.2016 року. Зазначене також не може свідчити про те, що даний розрахунок не можливо використовувати як доказ по справі. В даному розрахунку є суміжні з зазначеною в ухвалі суду датою дати нарахування.

Таким чином суд міг використати наявні у справі докази, і посилання суду першої інстанції на той факт, що Банком не надано доказів є безпідставним.

Крім того, суд першої інстанції скасував заочне рішення та витребував у Банку розрахунок заборгованості з урахуванням сплачених 12 800 грн. Проте, суд повинен був з`ясувати у відповідача, що саме перераховано ним на сплату заборгованості: відсотки, пеня, заборгованість за тілом кредиту, тощо. Зазначена сума може прийматися до уваги державним виконавцем , як погашення заборгованості з загальної суми.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Частиною 10 статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

З вищевказаних положень цивільного процесу вбачається, що суд наділений повноваженням щодо залишення позовної заяви без розгляду у випадку ухилення та неподання позивачем з неповажних причин або без повідомлення таких причин доказів, які витребовувались судом та які стосуються предмету доказування і без яких суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Ухвала суду першої інстанції не містить обґрунтувань неможливості ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог без затребуваних судом доказів, за наявності інших наданих доказів учасниками справи.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, надав копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписки за рахунками.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Неможливість ухвалення судом рішення без витребуваних доказів повинна бути обґрунтованою.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З мотивів, викладених вище, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є передчасною.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Ухвалу Приазовського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2019 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: