РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2019 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Чевилюк З.А.

за участю секретаря Перун А.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради про зміну місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, позиції третьої особи.

Позивач звернулась до суду з позовом про зміну місця проживання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 . Місце проживання дитина визначено з відповідачем за рішенням Хмельницького міськрайонного суду внаслідок лікування позивача. На сьогоднішній день потреба в лікуванні відпала, тому позивач вважає за необхідне, щоб син проживав з нею. Позивач працевлаштована з 27 серпня 2018 року менеджером збуту ФОП ОСОБА_6 , має самостійний дохід. За місцем роботи характеризується позитивно. За місцем проживання позивач та дитина має на праві власності відповідні частки за адресою АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується позитивно. За результатами ініційованих позивачем психологічних консультацій визначено, що близькість сина ОСОБА_5 до мами символізує потребу в її увазі, турботі, оцінці. Здоров`ям дитини опікується позивач. Позивач приймає участь в житті дитини. В сім`ї відповідача виникають конфліктні ситуації. Ставлення нової дружини відповідача не відповідає інтересам дитини, оскільки дитиною фактично ніхто не опікується.

Відповідач заперечив заявлений позов, подав відзив. Вказав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.03.2013 року визначено спосіб його участі у вихованні дитини. 20 травня 2016 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду визначено місце проживання ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_3 . Мати дитини перебувала на лікуванні у зв`язку з психічним захворюванням. На сьогоднішній день відповідач проживає з сином, створив належні умови проживання та навчання. Сину виділено окрему кімнату у будинку. Позивач живе разом з матір`ю в однокімнатній квартирі. Син регулярно зустрічається з матір`ю та бабусею, чому відповідач не перешкоджає. Відповідач обрав для дитини загальноосвітню школу №4, а не школу №30, у зв`язку з близькістю до місця проживання та зручністю комунікацій. Просив суд відмовити у задоволені позову. Ніяких перешкод відповідач не здійснює у спілкуванні позивача з дитиною.

Третя особа, орган опіки та піклування у своєму висновку вважав за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 . На засіданні комісії були заслухані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_9 , який підтвердив, що любить і маму і тата, з мамою постійно спілкується, тато йому не забороняє, але жити бажає з татом.

2. Заяви, клопотання.

13 грудня 2018 року до суду надійшло письмове клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

24 січня 2019 року від позивача надійшло клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_10 .

24 січня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про допит відповідача як свідка та малолітнього ОСОБА_5 як свідка.

25 березня 2019 року клопотання органу опіки та піклування про розгляд справи за відсутності.

3. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні 14 грудня 2018 року.

14 грудня 2018 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача та заявленим клопотанням представника відповідача.

24 січня 2019 року відкладено розгляд справи у зв`язку з необхідністю залучення органу опіки та піклування до участі у справі.

18 лютого 2019 року розгляд справи відкладався з метою підготовки висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою від 25 березня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувалиу шлюбі з 17 жовтня 2009 року, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 1 жовтня 2012 року. Позивач змінювала прізвище у зв`язку з одруженням, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого зазначено ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені НОМЕР_2 від 03.06.2014 року ОСОБА_11 змінювала прізвище на ОСОБА_12 .

Дитина зареєстрована за адресою проживання матері АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї.

Дитина ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_3 з 2016 року, що підтверджується Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 травня 2016 року, за яким ОСОБА_1 підтвердила, що у зв`язку з її хворобою, перебування на обліку в Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері, син ОСОБА_5 став проживати з батьком.

Позивачем та її представником не підтверджено належними та допустимими доказами твердження позивача про несприятливі умови проживання ОСОБА_5 , створені відповідачем, відсутність піклування батька про здоров`я та навчання дитини.

Дитина навчається в третьому класі, загальноосвітньої школи №4. За характеристикою класного керівника батько ОСОБА_3 оплачує оплатні послуги, обіди дитини, забезпечує всім необхідним для школи. Постійно відвідує батьківські збори. Мама ОСОБА_5 була в школі в другому класі на святі Першого і останнього дзвоника. Ще мама була присутня на батьківських зборах один раз. ОСОБА_3 за довідкою Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру від 17.01.2019 року на обліку не значиться.

Позивач в свою чергу не надала будь-яких доказів на підтвердження відсутності потреби подальшого лікування, у зв`язку з психічним захворюванням. За довідкою наркологічного диспансеру від 22.10.2018 року ОСОБА_1 на обліку не перебуває. За довідкою Обласного психоневрологічного диспансеру від 20.08.2018 року перебуває на обліку. Хворіє хронічним психічним захворюванням. На даний час перебуває в стані ремісії.

ОСОБА_1 характеризується позитивно. Позивач є працевлаштованою з серпня 2018 року. Позивач має у спільній частковій власності житло за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м.

Допитана в судовому засіданні як свідок дитина ОСОБА_5 вказав, що він хоче жити з батьком. Маму та бабусю він любить, подобається з ними проводити час, проте з батьком хоче жити, звик до такого порядку речей. Батько створив йому хороші умови проживання, має свою кімнату. Ні батько, ні його співмешканка його не ображають.

В судовому засіданні відповідач був допитаний як свідок та приведений до присяги, надав пояснення відповідно до відзиву на позов по справі.

5. Мотивована оцінка аргументів сторін.

У вирішенні справи суд має визначити першочергове значення найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Батьки в принципі повинні мати рівні права в спорах про утримання дітей. Не може бути ніяких презумпцій, заснованих на залежності від статі одного з батьків.

Оцінюючи представлені суду аргументи, виходячи з наданих суду фактів та доказів, суд прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері у зв`язку з психічним захворюванням, перебуває в стані ремісії. При встановлені рішенням суду місця проживання дитини в 2016 році враховано перебування матері на лікуванні, внаслідок психічного захворювання. В судовому засіданні позивачем не надано доказів на спростування психічної хвороби, як і не доведено відповідачем небезпечність позивача у зв`язку з цим для дитини.

Сторони забезпечені житлом. В той же час умови проживання, які може забезпечити відповідач для ОСОБА_5 є кращими та полягають у облаштуванні окремої кімнати в будинковолодінні відповідача, що не спростовано та підтверджено позивачем. Позивач разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_5 мають на праві спільної часткової власності однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м.

Сторони працевлаштовані. Як позивач, так і відповідач приймають участь у житті та вихованні дитини. Проте виходячи з характеристик з місця навчання дитини, участь батька ОСОБА_3 є більш активною та суттєвою.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження факти негативного впливу спілкування батька з дитиною, конфлікти в родині батька, зловживання алкоголем останнім.

Дитина виявила бажання жити з батьком.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що саме батько може забезпечити як найкращі інтереси дитини та створити необхідні умови для її розвитку та навчання. Суд зважає на висновок органу опіки та піклування, за яким визначено за доцільне проживання дитини з батьком ОСОБА_3 .

Суду не доведено небезпечність перебування дитини з мамою.

На момент вирішення справи, саме батько довів доцільність визначення місця проживання дитини разом з ним. Позивач у справі не навела переконливих аргументів щодо необхідності зміни місця проживання дитини

6. Чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З вищенаведених міркувань, суд приходить до висновку, що права дитини на належні умови існування, стабільність оточення, розвиток не були порушені.

7. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Стаття 162 Сімейного кодексу встановлює, що у випадку, якщо один з батьків або інша особа, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання..

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

В рішенні зазначено, що Рада Європи засуджує нерівне відношення до батьків і підкреслює, що роль батька по відношенню до дітей повинна краще визнаватись і належним чином оцінюватись. Наприклад, в своїй Резолюції 2079 (2015) про « Рівність та загальну батьківську відповідальність:роль батьків», Парламентська Ассамблея підкреслила важливість «подолання гендерних стереотопів щодо ролі жінки та чоловіка в сім`ї" як «відображення соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років стосовно організації приватного та сімейного життя».

Презумпція на користь матері в справах щодо опіки над дитиною не підтримується на рівні ООН після прийняття Декларації ООН ні прецендентним правом Суда, і вона не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав-учасників.

В 21 столітті методологія з такою презумпцією, що спростовується тільки «виключними обставинами», ненадійна по відношенню прав, що забезпечується Конвецією.

Суддя Ранзоні виклавши окрему думку, зазначив, що Європейський Суд повторював, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суд також підкреслив, що батьки в принципі повинні мати рівні права в спорах про утримання дітей, і не приймає ніяких презумпцій, заснованих на залежності від статі одного з батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45).

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

А тому, покладаючи в основу судового рішення згоду дитини на проживання з одним з батьків, суд повинен проаналізувати, чи не порушує така згода положень Конвенції, та навести у судовому рішенні мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність узяти за основу саме думку дитини та надати їй перевагу по відношенню до інших доказів (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року № 6-564цс17).

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Оскільки аргументи викладені позивачем на обґрунтування заявленого позову не носили достатньої переконливості та не підтверджено дотримання найкращих інтересів дитини під час перебування з матір`ю, суд приходить до висновку про недоцільність задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, З.У. «Про охорону дитинства», ст.ст. 141,150,151, 161,162,171,, 165, 167,170 СК України, ст.ст. 19, 81, 82, 263,353 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради про зміну місця проживання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначенні місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Третя особа:Орган опіки та піклування Виконкому Хмельницької міської ради, м.Хмельницький, вул.Гагаріна 3.

Повний текст рішення виготовлено 8 травня 2019 року.

Суддя: З.А.Чевилюк