Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2019 Справа №607/4198/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, зняття з нього арешту та заборони на його відчуження, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі.

На розгляді в судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, ОСОБА_2, ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області та звільнення зазначеного майна з під арешту з припиненням заборони на його відчуження, що накладений: 27.03.2013року постановою державного виконавця Мелихом А.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у ВП №36865969; 15.02.2016року постановою державного виконавця Ярмусь М.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у ВП №50186656; 26.01.2016року постановою державного виконавця Ярмусь М.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції у ВП №47919461.

Стислий виклад обставин справи та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог позивач посилається на ті обставини, що 14.07.2008року між АКБ «Форум» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №215/08/26 CLLv, згідно якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 54800 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14.07.2008року між АКБ «Форум» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_7, який зареєстрований в реєстрі за №1949/93. Згідно зазначеного договору в іпотеку Банку передано нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області та належить іпотекодавцю на праві власності.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.07.2009року у справі №2-4365/09 стягнуто солідрно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 455072,11 гривень заборгованості за невиконання умов кредитного договору.

У зв'язку з ліквідацією ПАТ «Банк Форум» право вимоги за кредитним договором №215/08/26 CLLv від 14.07.2008 року було передано ПАТ «ОСОБА_8 Проект» згідно з договором № 1-Ф від 11.12.2015 року, яке у свою чергу передало право вимоги за кредитним договором №215/08/26 CLLv від 14.07.2008 року до нового кредитора ОСОБА_9 «Компанія з управління активами «Дім Капітал», яке діяло від імені та в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Паритет» згідно з договором про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитом № ПВ - 111215/1 від 11.12.2015 року. Вподальшому 11.12.2015року між ОСОБА_9 «Компанія з управління активами «Дім Капітал», яке діяло від імені та в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Паритет» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги № ПВ - 111215/2 грошових зобов'язань за кредитом, з згідно з яким первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора до боржника за кредитним договором №215/08/26 CLLv від 14.07.2008 року.

14.12.2015 року між ОСОБА_9 «Компанія з управління активами «Дім Капітал», яка діяла від імені та в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Паритет» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю (позивачу) всі права вимоги за кредитним договором за № 215//08/26CLLv від 14.07.2008 року разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами, укладеними між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5Ф.(боржник); а новий іпотекодержатель (позивач) набув права первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, укладеним 14.07.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_6 ( іпотекодавець).

Для оформлення права власності на іпотечне майно ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, однак їй було повідомлено, що іпотечне майно перебуває під арештами та забороною відчуження, що накладені у виконавчих провадженнях ВП №36865969, ВП №50186656, ВП №47919461, де стягувачами є ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4

Зазначені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження порушують права ОСОБА_1 як іпотекодержателя, які випливають з договору іпотеки, в тому числі, як вважає позивач і право власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області. З огляду на вище викладене просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не зявилися, подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити.

Представник Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в судове засідання не зявився, подано відзив на позов, просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідачів ОСОБА_2, представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Встановлені Судом обставини та обгрунтування їх доказами.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

14.07.2008року між АКБ «Форум» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №215/08/26 CLLv, згідно якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти у розмірі 54800 дол.США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 14.07.2008року між АКБ «Форум» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_7, який зареєстрований в реєстрі за №1949/93. Згідно зазначеного договору в іпотеку Банку передано нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯД №228248.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.07.2009року у справі №2-4365/09 стягнуто солідрно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 455072,11 гривень заборгованості за невиконання умов кредитного договору.

У зв'язку з ліквідацією ПАТ «Банк Форум» право вимоги за кредитним договором №215/08/26 CLLv від 14.07.2008 року було передано ПАТ «ОСОБА_8 Проект» згідно з договором № 1-Ф від 11.12.2015 року, яке у свою чергу передало право вимоги за кредитним договором №215/08/26 CLLv від 14.07.2008 року до нового кредитора ОСОБА_9 «Компанія з управління активами «Дім Капітал», яке діяло від імені та в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Паритет» згідно з договором про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за кредитом № ПВ - 111215/1 від 11.12.2015 року. Вподальшому 11.12.2015року між ОСОБА_9 «Компанія з управління активами «Дім Капітал», яке діяло від імені та в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Паритет» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення права вимоги № ПВ - 111215/2 грошових зобов'язань за кредитом, з згідно з яким первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора до боржника за кредитним договором №215/08/26 CLLv від 14.07.2008 року .

14.12.2015 року між ОСОБА_9 «Компанія з управління активами «Дім Капітал», яка діяла від імені та в інтересах ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Паритет» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю (позивачу) всі права вимоги за кредитним договором за № 215//08/26CLLv від 14.07.2008 року разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами, укладеними між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5Ф.(боржник); а новий іпотекодержатель (позивач) набув права первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, укладеним 14.07.2008 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_6 (надалі - іпотекодавець)

Відповідно до ст.512 ЦК України «кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)», згідно з ст.514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до ОСОБА_1 перейшли всі права щодо права вимоги до ОСОБА_5, ОСОБА_2 за зазначеними вище кредитним і іпотечним договорами.

ОСОБА_1, із врахуванням п. 6.4 договору іпотеки, відповідно до якого у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки, а також ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпокетою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, звернулася до нотаріуса для оформлення права власності на предмет іпотеки, однак їй було повідомлено, що іпотечне майно перебуває під арештами та забороною відчуження.

27.03.2013року головним державним виконавцем Мелихом А.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №36865969, де стягувачем значиться ОСОБА_4

15.02.2016року старшим державним виконавцем Ярмусь М.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №50186656, де стягувачем значиться ПАТ КБ «ПриватБанк».

26.01.2016року старшим державним виконавцем Ярмусь М.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №47919461, де стягувачем значиться ОСОБА_3

Арешти в інтересах перелічених вище кредиторів порушують права іпотекодержателя ОСОБА_1, які випливають з іпотечного договору від 14.07.2008року, а саме право задовольнити вимоги кредитора першої черги.

Норми права, які застосував Суд, мотиви їх застосування, та висновки Суду.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Права і обов'язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

(!)Зазначене відображено у постанові від 16.05.2018 року Верховного Суду у справі №338/1118/16-ц.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий №020010472 за адресою с.Гаї Гречинські Тернопільського району та звільнення зазначеного майна з під арешту та припинення заборони на його відчуження підлягають до задоволення частково, оскільки наявність арешту та заборони на його відчуження на зазначене майно, порушує права іпотекодержателя ОСОБА_1, тому зазначене майно підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органами ДВС.

Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області, суд звертає увагу наступне.

21 березня 2018 року ОСОБА_10 Верховного суду в рамках справи № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18 (ЄДРСРУ № 73438185) досліджувала правомочність суду звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності за іпотекодержателем.

ОСОБА_10 Верховного Суду вказує, що у статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень(далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов'язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

З огляду на викладене, можна прийти до висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, а застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням наведеного, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області, до задоволення не підлягає, з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 15, 16, 20, 328, 392 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (м.Тернопіль, вул.15 квітня, 7/34, РНОКПП НОМЕР_1 задовольнити частково.

Звільнити з під арешту та припинити заборону на відчуження іпотечного майна: земельну ділянку площею 0,1 га земель житлової та громадської забудови, кадастровий номер : 020010472, що розташована в с. Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області, що накладений:

- 27.03.2013року головним державним виконавцем Мелихом А.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №36865969, де стягувачем значиться ОСОБА_4С;

-15.02.2016року старшим державним виконавцем Ярмусь М.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №50186656, де стягувачем значиться ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-26.01.2016року старшим державним виконавцем Ярмусь М.І. Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №47919461, де стягувачем значиться ОСОБА_3

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_11