Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2019 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Хода Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач ОСОБА_1 вказала, що між нею та Барською міською радою було укладено Договір оренди землі від 28.07.2014. Предметом договору оренди є земельна ділянка площею 0,0060 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На вказані земельній ділянці позивач, на підставі рішення виконкому Барської міської ради, встановила тимчасову споруду «магазин», підключила її до природного газу, згодом провела капітальний ремонт, виготовила відповідні документи. Побудований позивачем магазин відповідає всім вимогам надійності, безпечної експлуатації та вимогам нормативно правових актів з питань будівництва. На підставі ст. 376 ЦК України позивач змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідача по справі Барської міської ради Вінницької області позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглядати без його участі, про що зазначив в письмовій заяві до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийнявши визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, відповідно до Рішення виконавчого комітету Барської міської ради № 258 від 04.07.1997 ОСОБА_1 надано дозвіл на встановлення павільйону у м. Бар між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. На підставі цього рішення позивачем було встановлено тимчасову споруду - «магазин».

Рішенням виконавчого комітету Барської міської ради № 296 від 27.06.2001 позивачу надано дозвіл на підключення магазину до сітки природного газу.

У 2012 рішенням виконавчого комітету Барської міської ради № 1112 позивачу надано дозвіл провести капітальний ремонт тимчасової споруди.

Після проведених будівельних робіт, між позивачем та Барською міською радою Вінницької області, на підставі рішення 8 сесії Барської міської ради 8 скликання від 07.06.2017 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 », рішення 12 сесії Барської міської ради 8 скликання від 22.08.2017 р. «Про встановлення ОСОБА_1 плати за користування земельною ділянкою» було укладено Додаткову угоду від 11.09.2017 р. до Договору оренди землі від 28.07.2014 р. щодо оренди земельної ділянки площею 0,0060 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Наявність магазину та його вартість підтверджується технічним паспортом на будівлю, виготовленим КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» № 61, у якому зазначені характеристики будівлі: фундамент - бетон; стіни - метал та встановлена загальна площа магазину - 25.0 кв.м.

Побудований позивачем магазин відповідає всім вимогам надійності, безпечної експлуатації та відповідає вимогам нормативно правових актів з питань будівництва, про що свідчить Акт про технічний стан будівельних конструкцій тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на предмет її капітальності від 29.11.2018 року. Даний Акт складений комісією, до якої входили: експерт з технічного обстеження будівель і споруд (кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_2 , виданий згідно рішення Атестаційної архітектурно - будівельної комісії), інженером технічного нагляду ( кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_3). Комісією було здійснено обстеження тимчасової споруди та було встановлено, що вона - фундаментально пов`язана з земельною ділянкою, використовується за цільовим призначенням та переміщення якого, без незрівняної шкоди його призначенню неможливе і тому є капітальною будівлею (спорудою). Також побудована позивачем споруда відповідає вимогам надійності, безпечності експлуатації згідно будівельних нормативів. Технічний стан фундаменту, стін, перекриття - задовільне. Клас наслідків ( відповідальності) об`єкта - СС-1.

Самочинне будівництво позивач здійснила на земельній ділянці, яка виділена саме для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за вищевказаною адресою.

П. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011р. №244 передбачено, що тимчасовою спорудою торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності є - одноповерхова споруда, що вготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, зазначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, івстановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи того призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхові споруди, що виготовляються з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і виготовлюються тимчасово, без улаштування фундаменту, а також тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності, яка може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей або не мати такого приміщення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений, зокрема ч. 2 ст. 376 ЦК України.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно ствердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно з пунктом 12 вказаної Постанови у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Відповідно до п. 14 Постанови на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України та ст. 376 Цивільного Кодексу України, суд,

ВИРIШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю «магазин», загальною площею 25,0 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Суддя: