ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/5166/19
Провадження № 2-о/201/119/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимовій О.В.,

представника заінтересованої особи Прусенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що назви розглянутих ЄСПЛ заяв «Заїченко проти України» № 29875/02, «Заїченко проти України № 2» № 45797/09 і «Заїченко проти України» № 5830/18 і зміст відповідних рішень ЄСПЛ від 22.11.07, від 26.02.15 і від 06.12.18 слід розуміти так, що ОСОБА_1 за сутністю правовідносин і результатами їх розгляду захищає державу від шкідливої для неї діяльності формальних представників держави, тобто фактично заявник не «проти України», а «за Україну», -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська с заявою, заінтересована особа: Міністерство юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2019 року цивільну справу а заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення відкрито провадження у справі, призначено проведення судового засідання для рощгляду справи по суті на 100 год. 00 хв. 13 серпня 2019 року під головуванням судді Федоріщева С.С.

У своїй заяві заявник посилається на те, що у апеляційних скаргах Мін`юсту та прокуратури Дніпропетровської області в справі № 201/11110/17 вислів "Заїченко проти України" представниками влади сприймається буквально.

А сам Заявник є захисником справжніх інтересів держави, що особливо проявлено у справі «Заїченко проти України».

Враховуючи вищевикладене, Заявник просить встановити факт, що назви розглянутих ЄСПЛ заяв «Заїченко проти України № 2» № 45797/09 і «Заїченко проти України» № 5830/18 і зміст відповідних рішень ЄСПЛ від 22.11.07, від 26.02.15 і від 06.12.18 слід розуміти так, що ОСОБА_1 за сутністю правовідносин і результатами їх розгляду захищає державу від шкідливої для неї діяльності формальних представників держави, тобто фактично заявник не «проти України», а «за Україну».

Представник заінтересованої особи Міністерства юстиції України в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, просив відмовити у задоволенні її вимог.

Суд, вислухавши думку учасників справи, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Назва присвоюється справі відповідно до правила 47 Регламенту Суду прийнятому на пленарному засіданні ЄСПЛ 7 липня 2003 року, який набрав чинності 01.11.2003 року, в якому зазначено, що кожна заява, про яку йдеться у статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має містити найменування Договірної Сторони або сторін, проти яких подається заява.

Відповідним Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регулюються відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, що також визначає Україну лише як відповідача.

Сторона по справі може подати клопотання про тлумачення рішення палати ЄСПЛ протягом одного року з моменту його винесення. Якщо палата вважає таке клопотання невмотивованим, вона його відхиляє. В іншому випадку сторони запрошуються для подачі письмових коментарів протягом встановленого ЄСПЛ строку. Після цього палата приймає відповідне рішення. Отже тлумачення відповідних рішень та їх окремих частин справ ЄСПЛ покладено на структурні підрозділи (палати) Європейського суду з прав людини.

Заінтересованою особою до суду надано завірені належним чином копії офіційних перекладів справ: «Заїченко проти України» № 29875/02, «Заїченко проти України №2» № 45797/09 та «Аграчева та інші проти України» № 11109/09.

Суд, вивчивши матеріали справ: «Заїченко проти України» № 29875/02, «Заїченко проти України №2» № 45797/09 та «Аграчева та інші проти України» № 11109/09, робить висновок, що у справах «проти» Країн-підписантів (учасниць Ради Європи), безпосередньо і у справах, Заявник є стороною по справі де відповідач Уряд країни до якої звертається заявник.

Аналізуючи зазначене, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 315 ЦПК України, Суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до витягу з листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» однією із умов, за яких справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції є наступна умова, а саме заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

До того ж, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відтак, слід визнати, що заява про встановлення цього юридичного факту, що має значення для заявника, задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, вважає за можливе віднести їх на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 88, 293, 315, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що назви розглянутих ЄСПЛ заяв «Заїченко проти України» № 29875/02, «Заїченко проти України № 2» № 45797/09 і «Заїченко проти України» № 5830/18 і зміст відповідних рішень ЄСПЛ від 22.11.07, від 26.02.15 і від 06.12.18 слід розуміти так, що ОСОБА_1 за сутністю правовідносин і результатами їх розгляду захищає державу від шкідливої для неї діяльності формальних представників держави, тобто фактично заявник не «проти України», а «за Україну» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев