Номер провадження: 22-ц/813/926/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Одеський державний університет внутрішніх справ

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року у складі судді Бойчука А.Ю.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на навчання в сумі 37 814,53 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач була зарахована курсантом до Одеського держаного університету внутрішніх справ та проходила навчання. Після закінчення університету відряджена для подальшого проходження служби до УМВС України в Житомирській області. Проте, звільнилася з роботи за власним бажанням протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу, у зв'язку з чим повинна відшкодувати витрати понесені університетом на її навчання.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2017 позов задоволено.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.11.2017 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2017 задоволено. Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2017 скасовано, справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати на навчання в сумі 37 814,53 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з неї витрати на навчання в сумі 11 650,43 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач у своєму письмовому відзиві та в судовому засіданні частково визнала позов, не заперечувала проти відшкодування фактичних витрат на навчання у розмірі 11 650,43 грн., з якими вона була ознайомлена при звільненні. Щодо суми нарахованої за харчування та комунальні послуги, апелянт заперечувала з посиланням на те, що не харчувалась в університеті та не проживала в казармі, яка була відсутня для жінок.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що під час навчання в університеті на всіх курсантів розповсюджуються норми щодо проживання та харчування в університеті, тому відшкодуванню також підлягає сума витрат на харчування та проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 у 2012 році зарахована курсантом до Одеського державного університету внутрішніх справ та з 15.08.2012 по 14.09.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України. Поставлена на всі види продовольчого та речового забезпечення з виплатою грошового утримання, відповідно до наказу №82 о/с від 15.08.2012.

03.09.2012 між Одеським державним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладений договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, за умовами якого позивач зобов'язувався забезпечити теоретичну та практичну підготовку відповідача згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створити умови для його навчання, розробити програми для успішного проходження ним практики і стажування в підрозділах замовника, забезпечити його харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Зазначеним договором на ОСОБА_2 покладений обов'язок після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відповідач зобов'язана відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підпунктом 3.2 пункту 3 даного договору також передбачено, що відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчально закладу за власним бажанням є підставою для відшкодування фактичних витрат.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитої електричної енергії ( п.4.1 п.4 договору).

Наказом начальника УМВС України в Житомирській області від 10.06.2015 №147 о/с відповідач призначена на посаду дільничного інспектора міліції сектору №1 з обслуговування Богунського району відділу ДІМ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

Згідно з наказом начальника УМВС України в Житомирській області №248 о/с від 11.09.2015 відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «Ж» за власним бажанням.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звільнилася з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі на підставі пункту 3 договору, а тому зобов'язана відшкодувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з її утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком в розмірі 37 814,53 грн. за період з 15.08.2012 року по 07.06.2015 року з яких: грошове забезпечення-9 504,12 грн.; нарахування на заробітну плату-959,86 грн.; речове забезпечення-1979,28 грн.; харчування-17 178,58 грн.; комунальні послуги - 8 192,69 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, а саме в частині стягнення з відповідача витрат на комунальні послуги за проживання з огляду на таке.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснила, що не проживала в казармі та на період проходження навчання відповідачем існувала лише чоловіча казарма для курсантів при університеті, натомість жіноча гуртожиток з'явися лише у 2016 році.

Представник позивача факт наявності жіночого гуртожитку при університеті не підтвердила, фактично визнала відсутність жіночої казарми.

Отже, встановленим слід вважати те, що на період проходження відповідачем навчання, жіночої казарми при університеті не було, відтак ОСОБА_3 не могла проживати в казармі при університеті та користуватися наданими комунальними послугами, а тому вимога про стягнення з останньої комунальних послуг в сумі 8 192,69 грн. задоволена судом першої інстанції без з'ясування істотних обставин у справі та відповідного обґрунтування.

Доводи представника позивача про те, що такі витрати розраховуються нормативно, ОСОБА_2 в період навчання відвідувала учбовий заклад, в якому такі послуги сплачувалися, до уваги не приймаються, оскільки встановлено факт відсутності умов для проживання, відтак житлом вона не забезпечувалася, тому підстав для задоволення вимог про оплату комунальних послуг немає.

Щодо витрат на харчування, то ОСОБА_2 не надано доказів того, що вона не користувалася послугами харчування, відтак доводи скарги в цій частині є недовденими.

Відповідно до довідки-розрахунку витрати на продовольче забезпечення курсанта ОДУВС ОСОБА_2 за період з 15.08.2012 по 07.06.2015 склали 17178,58 гривень.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача коштів за харчування є обґрунтованою.

Твердження відповідача про те, що на її адресу від позивача надійшло повідомлення щодо розміру витрат на навчання у сумі 11 650,43 грн., а тому саме з цією сумою позивач погоджується, не приймається судом до уваги з огляду на таке.

Представник позивача підтвердив, що в повідомленні, яке направлялося ОСОБА_2 було допущено помилку в сумі заборгованості. При цьому, у вказаній довідці містяться лише суми до сплати, натомість до позовної заяви позивачем надано детальний розрахунок із зазначенням наданих послуг та періоду їх надання.

З огляду на вищезазначене, рішення слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ 29 621,84 грн.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374,376,382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ витрати на навчання в розмірі 29 621,84 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: