КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4623/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року місто Київ

справа №369/5693/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року про відмову у виправленні помилки у виконавчому документі, постановлену під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за заявою ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому документі по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 87953,12 грн., що складається з: витрат по оплаті послуг перевезення автобуса до штраф майданчика в розмірі 1054 грн., витрат за штраф майданчик в розмірі 1400 грн., витрат за проведення дослідження і розмірі 2000 грн. та судового збору у розмірі 870,83 грн.

12 січня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа по справі №369/5693/17.

19 січня 2018 року було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2017 року.

12 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою у порядку ст.432 ЦПК України, в якій просив видати виконавчий лист по справі №369/5693/17 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріального збитку в розмірі 87951,12 грн., у якому відповідно до вимог п.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» вказати ідентифікаційний код боржника - ОСОБА_3

Заяву обгрунтовував тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому не зазначено ідентифікаційний номер відповідача, у зв'язку з чим 18 травня 2018 року державний виконавець Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ без прийняття до виконання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду, а питання про виправлення помилки у виконавчому листі повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що на час видачі виконавчого листа у даній справі діяла норма закону (п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»), яка передбачала обов'язкове зазначення у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника.

Зазначав, що за відсутності в матеріалах справи даних про ідентифікаційний номер боржника та з огляду на те, що законом саме на суд покладено обов'язок здійснення контролю за виконанням судових рішень, суд першої інстанції не був позбавлений процесуальної можливості витребувати ці дані в уповноваженого державного органу, з метою видачі виконавчого документа, який би відповідав вимогам закону, що в свою чергу забезпечило б повне та своєчасне виконання судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення помилки у виконавчому листі, суд першої інстанції виходив з того, що заява не містить обґрунтування в чому саме є помилка суду в оформленні виконавчого листа, в матеріалах справи не міститься жодної інформації про присвоєння ідентифікаційного номеру відповідачу по справі та представником позивача не заявлялись клопотання при розгляді справи про витребування інформації, з врахуванням положень законодавства про захист персональних даних.

При цьому, постановляючи ухвалу суд посилався на ст.219, ч.2 ст.369 ЦПК України у редакції 2004 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 січня 2018 року було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків 87953,12 грн., що складається з: витрат по оплаті послуг перевезення автобуса до штраф майданчика в розмірі 1054 грн., витрат за штраф майданчик в розмірі 1400 грн., витрат за проведення дослідження і розмірі 2000 грн. та судового збору у розмірі 870,83 грн.

07 лютого 2018 року вказаний виконавчий лист отримав представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та передав його на виконання до Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Однак, у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, а саме у ньому відсутній ідентифікаційний код боржника - фізичної особи, керуючись п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Васильківського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області повернув виконавчий документ без прийняття до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документ, встановленими законом.

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про виконаче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язанийвживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч.1 ст.18 вказаного Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Відсутність у виконавчому документі будь якої інформації щодо боржника, зокрема, реєстраційного номеру облікової картки платника податків не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах та не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №471/283/17-ц.

Разом з тим, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу керувався ст.219 ЦПК України 2004 року, якою передбачено виправлення описки у судовому рішенні, при цьому, не врахувавши, що вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі передбачено ст.432 ЦПК України.

А відтак, посилання суду першої інстанції на вказані положення є помилковим.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_3, а тому суд при видачі виконавчого листа не зазначив вищевказані відомості.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виправлення помилки у виконавчому документі з інших підстав відповідно до положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 рокускасувати та постановити нову.

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 провиправлення помилкиу виконавчому документі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: