КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/19433/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/739/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

23 квітня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 21 грудня 2009 року є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 69 200 доларів США, а останній зобов'язався його повернути не пізніше 27 червня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,20 % річних.

Відповідно до умов Договору позичальник зобов'язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 045 доларів США.

Додатковою угодою №1 від 14 лютого 2009 року до Договору №0 від 27 червня 2007 року перенесено кінцевий термін погашення кредиту на 27 червня 2026 року, змінено розмір ануїтетного платежу - 750 доларів США та погоджено, що для ідентифікації договору в системі обліку може використовуватися як номер, зазначений при його укладанні №0, так і № 1.

У забезпечення виконання умов кредитного договору 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки №124322.

12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Зазначив, що всупереч умов Кредитного договору ОСОБА_3 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, у зв'язку із чим, станом на 1 серпня 2013 року загальна заборгованість за кредитним договором становить 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2013 року становить 791 743,25 грн., з яких: кредитна заборгованість - 61 770,75 доларів США (еквівалент - 493 733,60 грн), заборгованості по процентам - 37 283,83 доларів США (еквівалент - 298 009,65 грн).

У зв'язку із викладеним, просив суд солідарно стягнути на користь ТОВ «Кей-Колект» з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму боргу за Кредитним договором №0 від 27 червня 2007 року в розмірі 99 054,58 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2013 року становить 791 743,25 грн., з яких: кредитна заборгованість - 61 770,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2013 року становить 493 733,60 грн, заборгованості по процентам - 37 283,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 серпня 2013 року становить 298 009,65 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 6 квітня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року скасовано, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 червня 2007 року в розмірі 99 054,58 доларів США, з яких: кредитна заборгованість - 61 770,75 доларів США, заборгованості по процентам - 37 283,83 доларів США.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 6 квітня 2016 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 69 200 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених Договором.

За умовами підпункту 1.2.2 п. 1.2 Договору позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 27 червня 2017 року; позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1045 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

За використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13,2 % річних (підпункт 1.3.1 пункту 1.3 Договору).

Додатковою угодою №1 від 14 лютого 2009 року до Кредитного договору №0 від 27 червня 2007 року змінено кінцевий термін погашення кредиту, а саме, не пізніше 27 червня 2026 року, розмір ануїтетного платежу - 750 доларів США, при цьому день сплати ануїтетного платежу 16 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Також погоджено, що для ідентифікації Договору в системі обліку можуть застосовуватися, як номер Договору, зазначений при його укладанні, а саме, №0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку банку, а саме, № 1.

27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено Договір поруки №124322, згідно якого остання зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 27 червня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, у повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Додатковою угодою №1 від 14 лютого 2009 року до Договору поруки №124322 від 27 червня 2007 року поручитель надала згоду на зміну основного зобов'язання, зокрема, що розмір ануїтетного платежу становить 750 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 27 червня 2026 року.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки. (а.с. 24-32, 167-169 т. 1)

З виписки з Договору факторингу №1 вбачається, що до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27 червня 2007 року.

Згідно відповіді ПАТ «УкрСиббанк» на запит Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року станом на 12 грудня 2011 року грошова вимога становила 85 662,43 доларів США. (а.с. 153 т. 2).

Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 27.06.2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_3

Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ТОВ «Кей-Колект».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності підстав для звернення з даним позовом до суду - набуття права вимоги (відсутні повідомлення - вимоги та підтвердження про їх отримання щодо заміни стягувача, як передбачено ст.1082 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що порука є припиненою у силу ст. 559 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору факторінгу відбулася заміна кредитора, ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за договором від 27 червня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_3

Та обставина, що боржник не був повідомлений про заміну кредитора, не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Відповідно до розділу 4 Кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі та строки передбачені умовами договору.

Прийняті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував і станом на 1 серпня 2013 року має заборгованість у розмірі 99 054,58 доларів США, з яких: 61770,75 доларів США - кредитна заборгованість, 37 283,83 доларів США - заборгованість по процентах.

Так, ТОВ «Кей-Колект» надано довідку-розрахунок залишку заборгованості ОСОБА_3 станом на 12 лютою 2015 року, у якій зазначено заборгованість по щомісячних платежах по тілу кредиту та відсотках.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 1054 ЦК України,Ю за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 жовтня 2014 року відповідачі подали заяву про застосування позовної давності.

Згідно із ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Разом з тим відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК Україникредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що останній платіж ОСОБА_3 здійснив 16 лютого 2009 року.

Проте, з розрахунку, наданого до суду першої інстанції вбачається, що за даним договором кредиту після 16 лютого 2009 року здійснювалися платежі 30 листопада 2011 року, 12 грудня 2011 року, 28 лютого 2012 року, 28 квітня 2012 року, 24 травня 2012 року, 31 липня 2012 року, 28 серпня 2012 року, 23 жовтня 2012 року, 16 листопада 2012 року, 13 грудня 2012 року, 30 січня 2013 року, 4 березня 2013 року, 28 березня 2013 року, 25 квітня 2013 року, 30 травня 2013 року, 20 червня 2013 року, 16 липня 2013 року. (а.с. 15-22 т. 1).

Також з розрахунку, наданого до суду апеляційної інстанції вбачається, що платежі здійснювалися 29 серпня 2013 року та 25 вересня 2013 року. (а.с. 8-11 т. 2)

Зазначене свідчить про визнання позичальником свого обов'язку, а, відтак, мало місце переривання перебігу строку позовної давності.

Колегія суддів не може погодитись з доводами представника ОСОБА_3, що жодних платежів після 16 лютого 2009 року за кредитним договором він не здійснював, а всі наступні платежі за договором вносила інша особа, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення апеляційного суду міста Києва, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів, не з'ясував чи пред'явив Банк вимогу до поручителя у межах шести місяців щодо кожного щомісячного платежу, щодо яких платежів порука припинилась, а щодо яких ще діє.

Як бачається з матеріалів справи, 27 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено Договір поруки №124322, згідно якого остання зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 27 червня 2007 року, укладеного між кредитором та боржником, у повному обсязі як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Додатковою угодою №1 від 14 лютого 2009 року до Договору поруки №124322 від 27 червня 2007 року поручитель надала згоду на зміну основного зобов'язання, зокрема, що розмір ануїтетного платежу становить 750 доларів США, кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 27 червня 2026 року.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання необхідно розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник, а, відтак і поручитель, взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 27 червня 2026 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) - розмір ануїтетного платежу - 750,00 доларів США, день сплати 16 число кожного календарного місяця строку кредитування.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати 16 числа кожного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється у частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, колегія суддів вважає, що застосоване у цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кредитним договором передбачено сплата щомісячних платежів, розмір ануїтетного платежу становить 750 доларів США, останній платіж відповідачем здійснено 25 вереснч 2013 року досудова вимога про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором ані боржнику, ані поручителю не направлялась, з позовом ТОВ «Кей-Колект» звернулось у серпні 2013 року.

Відтак, враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду, колегія суддів вважає, що вимоги до поручителя про повернення боргових сум мають обчислюватися з 13 лютого 2013 року - з моменту настання строку погашення чергового платежу з урахуванням встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Вимоги до поручителя у частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку задоволенню не підлягають, оскільки порука щодо цих зобов'язань припинилась.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованістьза кредитним договором № 0 від 27 червня 2007 року в розмірі 61419,76 доларів США, яка складається з 57342,92 долара США - кредитна заборгованість, 4076,84 доларів США - заборгованість по відсоткам.

З боржника - ОСОБА_3 також підлягає стягненню заборгованістьза кредитним договором № 0 від 27 червня 2007 року в розмірі 37634,82 долара США, з яких: 4427,83 доларів США - кредитна заборгованість, 33 206,99 доларів США - заборгованість по відсоткам.

На підставі ст. 141 ЦПК України зОСОБА_3 і, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з кожного підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі по 2634 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 грудня 2014 року скасувати, прийняти нову постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 0 від 27 червня 2007 року в розмірі 61419,76 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 27 червня 2007 року в розмірі 37634,82 долара США.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з кожного понесені судові витрати в розмірі по 2634 грн.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 6 травня 2019 року.

Головуючий

Судді