Справа №333/4169/18
Провадження №2/333/188/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 2 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою: ОСОБА_3, АДРЕСА_1

до відповідача 1: ОСОБА_4, АДРЕСА_2,

відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 28Д,

про захист прав споживачів шляхом визнання договору поруки припиненою та визнання пунктів кредитного договору недійсними, -

встановив:

ОСОБА_3 (далі за текстом - ОСОБА_3.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 (відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (відповідач 2) про захист прав споживачів шляхом визнання договору поруки припиненою та визнання пунктів кредитного договору недійсними. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказував, що 08.07.2008 р. між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») укладено договір поруки № SRML-204/094/2008/1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 08.07.2008 р. № ML-204/094/2008, укладеного між ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) та ЗАТ «ОТП Банк». Так, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2014 р., яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018 р., солідарно стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за вказаним вище кредитним договором та договором поруки суму заборгованості в розмірі 676 677,25 грн. Разом з тим, позивач вважає, що порука припинилась оскільки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду про стягнення заборгованості - 19.10.2012 р., тобто після спливу шести місячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) від дня направлення відповідачем 2 на адресу ОСОБА_4 досудової вимоги за вих. від 02.03.2012 р. № 52935 про погашення заборгованості. Крім того, позивач вважає, що п. 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № ML-204/094/2008, яким передбачено розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. На підставі викладеного, просить суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач 1 в судові засідання жодного разі не з'явилась, 25.09.2018 р. на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_4 про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача 2 проти позову заперечила повністю, про що зазначила у відзиві на позовну заяву, вказувала, що підписанням кредитного договору сторони висловили цілковиту згоду з його умовами. Крім того, звертала увагу суду, що кредитний договір укладений з ОСОБА_4 А тому, вимоги про визнання недійсним кредитного договору може пред'явити саме ОСОБА_5, а не інша особа. Також, щодо вимог позивача про визнання недійсним п. 4.1.1. кредитного договору та договору поруки припиненим, то представник відповідача 2 зазначала, що строк позовної давності в цій частині заявлених вимог сплив. У зв'язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

08.07.2008р. між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та у відповідності до ст.ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № МL-204/094/2008, на виконання умов якого банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу 1 в сумі 48 475,20 доларів США на придбання нерухомого майна.

Крім того, 08.07.2008р. між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та у відповідності до ст.ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SRМL-204/094/2008, згідно з яким позивач у цій справі, як поручитель зобов'язалась відповідати перед Банком за повне та своєчасне виконання Позичальником (ОСОБА_4.) зобов'язань за кредитним договором від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 у повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2. вказаного договору поруки, Поручитель та Боржник відповідають як солідарні боржники.

Згідно з п.п. 3.2, 3.4 договору поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008, у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за кредитним договором, Поручитель зобов'язаний здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги. Обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі.

Відповідну досудову вимогу від 02.03.2012р. № 52935 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направлено на адресу ОСОБА_3, як поручителю за кредитним договором від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008, але вимогу про погашення заборгованості останньою не виконано.

Наведені вище обставини встановлені в рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2014 року у справі № 812/9237/12, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018 р., а тому, у відповідності до норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказуванню при розгляді цієї справи.

Як свідчить зміст вказаного вище рішення, суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 676 677,25 грн. заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008.

ОСОБА_3 заявлені вимоги про визнання припиненою поруки за договором поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008 з підстав непред'явлення кредитором (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної вище норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі N 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі N 6-1451цс16 та в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 2-1283/11.

Таким чином, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Як вбачається із змісту п. 4.1. договору поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008, сторони не визначили строк, після закінчення якого порука припиняється, зазначивши при цьому, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Отже, умови договору поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008 про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2014 року у справі № 812/9237/12 встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направлено на адресу ОСОБА_3 досудову вимогу від 02.03.2012р. № 52935, якою відповідач 2 у цій справі повідомив позивача про наявність заборгованості за кредитним договором від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 та про необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов'язань за вказаним договором протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Крім того, з матеріалів цієї справи слідує, що досудовою вимогою від 02.03.2012р. № 52932 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п. 1.9. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 вимагав від ОСОБА_4 достроково виконати боргові зобов'язання за вказаним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги.

Докази вручення наведених вище вимог поручителю та боржнику в матеріалах справи № 333/4169/18 відсутні.

Разом з тим, судом враховано, що умовами п. 1.9. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 сторони передбачили право Банку вимагати дострокове виконання боргових зобов'язань в цілому у випадку невиконання Позичальником/Поручителем боргових зобов'язань за цим договором. При цьому, зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати направлення Банком на адресу Позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме від цієї дати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі N 6-368цс16 та постанові Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 2-1283/11.

З огляду на викладене, враховуючи зміст п. 1.9. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008, починаючи з 31 календарного дня, у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло право пред'явлення відповідної вимоги - як до позичальника, так і до поручителя - про дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Оскільки рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна», незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення, згадані зміни настали та є обов'язковими для останніх, це зумовлювало обов'язок відповідача 2 у цій справі пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, визначеної в договорі.

Таким чином, враховуючи, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направлено 02.03.2012 року (доказів протилежного матеріали цієї справи не містять та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано) на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 досудові вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, то Позичальник, починаючи з 02.04.2012 року, тобто на 31 календарний день є таким, що повідомлений, й починаючи саме з цієї дати у Кредитора виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя.

Разом з тим, як встановлено судом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом до ОСОБА_4 (боржника) та ОСОБА_3 (поручителя) - 19.10.2012 р., тобто з пропущенням встановленого строку.

На підставі викладених вище обставин, матеріалами цієї справи підтверджено, що порука ОСОБА_3 за договором поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008 є припиненою. У зв'язку з чим, заявлені вимоги про визнання припиненою поруки ОСОБА_3 за договором поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008 є нормативно обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом в цій частині.

Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача про визнання припиненою поруки ОСОБА_3 за договором поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

При цьому, відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В той же час, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Таким чином, враховуючи що порука ОСОБА_3 за договором поруки від 08.07.2008 р. № SRМL-204/094/2008 припинилась (у зв'язку з непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності до спірних правовідносин застосовано бути не може оскільки право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинились. У зв'язку з чим, судом залишається без задоволення заява представника відповідача 2 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Також, позивачем заявлено вимогу про визнання пункту 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 недійсним з підстав його невідповідності принципам розумності та добросовісності, а також ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1).

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регламентуються Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч. 1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2). Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (ч. 3).

Пунктом 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4 передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у зазначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми не своєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Розглянувши вимогу про визнання пункту 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 недійсним, суд виходить з того, що укладаючи вказаний кредитний договір, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Так, підписуючи пункт 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 сторони за взаємною згодою дійшли згоди щодо його умов, а відтак, з власної ініціативи, з власної волі та на свій розсуд уклали спірний договір, пунктом 4.1.1. якого передбачили обов'язок позичальника сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми не своєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки.

При цьому, враховуючи розмір виданого Позичальнику кредиту за кредитним договором від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008, який становив 48 475,20 доларів США, суд вважає, що передбачаючи в п. 4.1.1. вказаного вище договору пеню в розмірі 1% від суми не своєчасно виконаних боргових зобов'язань, Кредитор тим самим встановив баланс договірних прав та обов'язків, попередивши настання негативних наслідків, які можуть настати для кредитора у зв'язку з невиконанням зобов'язання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що умови п. 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 є несправедливими, суперечить принципам розумності та добросовісності в розумінні норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин), та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків позивача як споживача послуг банку. У зв'язку з чим, у задоволенні позову в частині визнання пункту 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 недійсним судом відмовляється через недоведеність.

Також, враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні вимоги про визнання пункту 4.1.1. кредитного договору від 08.07.2008 р. № МL-204/094/2008 недійсним, судом відмовляється у задоволенні заяви відповідача 2 про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин в цій частині.

Керуючись ст.ст. 257-259, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за договором поруки від 08.07.2008 року №SRML-204/094/2008.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення складено 06.05.2019 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова