ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/19261/18

Номер провадження 22-ц/816/2718/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Хитрова О.М., у м. Суми, повний текст якого складений 15 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, вимоги якого уточнив (а.с. 15-16) до ПАТ «Сумське НВО» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи вимоги тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. 31 липня 2018 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2018 року по день ухвалення судового рішення або проведення остаточного розрахунку, тобто по 15 лютого 2019 року - день ухвалення судового рішення .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2018 року по 15 лютого 2019 року (за 84 робочих дні) у сумі 45 662,40 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ПАТ «Сумське НВО» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення з 45 662,40 грн. до 44 575,20 грн.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні помилково врахував день розгляду справи судом, безпідставно взявши до уваги при обчисленні позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку 84 робочих днів замість 82.

23 квітня 2019 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просить залишити рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи відповідач ПАТ «Сумське НВО» не провів з ним повний розрахунок, тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2018 року по 15 лютого 2019 року, тобто, по день фактичного розрахунку (ухвалення судового рішення), що становить 84 робочих днів, у сумі 45 662,40 грн. При обрахуванні розміру середнього заробітку позивача суд виходив із розрахунку, наданого позивачем , на який від відповідача не надходило заперечень.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО», а 31 липня 2018 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 листопада 2018 року стягнута з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі на суму 97 140,23 грн. (а.с. 11).

Однак, належні позивачу до виплати кошти не були виплачені на момент винесення рішення у даній справі 15 лютого 2019 року. (а.с. 22).

Із доводів позовної заяви вбачається, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 543,60 грн., з чим погодився і відповідач.

Відповідно до вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п.п. 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

Враховуючи наведені положення Порядку, колегія суддів не може погодитись із розміром присудженого позивачу до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні, оскільки при обрахуванні вказаних коштів суд першої інстанції помилково врахував святкові і вихідні дні, які припадали в робочі дні трьохденного робочого тижня на підприємстві.

Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в ч. 1 ст. 50 КЗпП України.

За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Так, наказом генерального директора ПАТ «Сумське НВО» від 21 березня 2014 року за № 75 з 26 травня 2014 року для усіх працівників підприємства було встановлено неповну робочу неділю з наступним режимом роботи: триденний неповний робочий тиждень з робочими дням в понеділок, вівторок і середу, з тривалістю неповного робочого тижня у 24 години (п. 1 Наказу).

Проте, суд першої інстанції наведені норми права і положення Порядку не застосував до спірних правовідносин, тому дійшов помилкового висновку, що розмір середньої заробітної плати позивача за час затримки розрахунку при звільненні слід розраховувати із середньомісячного числа робочих днів працівника без урахування графіку роботи підприємства.

Отже, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неправильного визначення позивачу розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як вбачається з апеляційної скарги, ПАТ «Сумське НВО» погоджується з рішенням суду від 15 лютого 2019 року щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача, який без врахування податку з доходів фізичних осіб та воєнного збору становив 543,60 грн.

Кількість робочих днів для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, з урахуванням наказу відповідача № 75 від 21 березня 2014 року про встановлення триденного робочого тижня, за період з 31 липня 2018 року (перший робочий день у товаристві після звільнення позивача) по 15 лютого 2019 року (день ухвалення судового рішення) складає 82 робочих дні, а не 84, як визначив суд першої інстанції, тому необхідно взяти до уваги, що в серпні 2018 року число робочих днів на товаристві складало 13 робочих днів, у вересні 2018 року - 12 робочих днів; у жовтні 2018 року - 14 робочих днів; у листопаді 2018 року - 12 робочих днів; у грудні 2018 року - 12 робочих днів; у січені 2019 року - 12 робочих днів; лютому 2019 року - 6 робочих днів.

Відтак, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні дорівнює 44 575,20 грн. (543,60 грн * 82 робочий день) з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів, а не 45 662,40 грн., як визначив суд першої інстанції.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з неповним з'ясуванням обставин у справі, а його висновки в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, тому таке рішення суду в оскаржуваній частині необхідно змінити і ухвалити нове, яким вимоги апеляційної скарги ПАТ «Сумське НВО» задовольнити частково.

Отже, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, п. 4 ЦПК України рішення суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат підлягає зміні, тому суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з ПАТ «Сумське НВО» на користь позивача необхідно зменшити до 44 575,20 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, підлягають задоволенню частково, а саме: на 97,7 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 6, ч. 13 ЦПК України з відповідача ПАТ «Сумське НВО» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 688,59 грн. (97,7 % від 704,80 грн.), у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат необхідно змінити.

Крім того, ураховуючи, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню на 2,3%, тому судові витрати, понесені ПАТ «Сумське НВО» у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають поверненню частково, в сумі 24,32 грн. за рахунок позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року у даній справі в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та щодо розподілу судових витрат необхідно змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 44 575,20 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми всіх податків і обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 688,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» 24,32 грн. судового збору у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина