Справа № 369/6482/15-ц
Провадження № 2/369/1593/19
РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк В.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2 .

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_6 ) до ОСОБА_7 , ОСОБА_10, Києво-Святошинського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання вчинити дії щодо виключення відомостей як батька з актового запису про народження дитини, визнання недійсним свідоцтва про народження,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. Свої вимоги мотивував тим, що 11 серпня 1990 року між ним та ОСОБА_7 . укладено шлюб. Спільне життя не склалось та 24 січня 1992 року шлюб між ними був розірваний. Через 11 місяців після розірвання шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 народила сина ОСОБА_10 . У свідоцтві про народження він записаний як батько на підставі свідоцтва про шлюб між ним та ОСОБА_7 у порядку ст.133 СК України або ст.52 КпШС. Вважає, що актовий запис про те, що він є батьком не відповідає дійсності.

Вказав, що ОСОБА_7 подала заяву про реєстрацію народження дитини самостійно. Він заяви не подавав, їх шлюб вже був розірваний ще 11 місяців до народження дитини, а тому включення відомостей про батька дитини ґрунтувались на неправдивих відомостях, повідомлених ОСОБА_7 В дійсності реєстрація народження ОСОБА_10 повинна була відбуватись в порядку ст.126 СК України: як дитини, котра народилась від жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Відповідно до ст.53 КпШС реєстрація народження дитини мала відбуватись лише за спільною заявою батька та матері дитини. Або на підставі ст.56 КпШС - за рішенням суду.

Про дану обставину йому стало відомо випадково у травні 2015 року від матері відповідачки - ОСОБА_11 . До цього часу ОСОБА_7 не повідомляла йому про існування сина, батьком якої він записаний. З будь-якими заявами про стягнення аліментів на утримання дитини до суду або інших компетентних органів ОСОБА_7 не зверталась. Тому він не міг дізнатись про дану обставину раніш. Оскільки він не є батьком дитини, запис про народження зроблений з порушенням закону, він має право оспорити своє батьківство в порядку ст.136 СК України. У добровільному порядку відповідачі відмовляються усувати порушення його права.

Просив суд зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області виключити відомості про те, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_10 з актового запису про народження №0 Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25 лютого 2010 року; визнати недійсним свідоцтво про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 від 16 березня 1992 року; судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Виключено відомості про те, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_10 з актового запису про народження №0 Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25 лютого 2010 року. Визнано недійсним свідоцтво про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_4 від 16 березня 1992 року. Зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області виключити відомості про те, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_10 з актового запису про народження №0 Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 25 лютого 2010 року. Стягнено з ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче судове засідання.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У судовому засіданні 16 травня 2018 року залучено у якості позивача спадкоємця ОСОБА_6 ОСОБА_5 (т.1 а.с. 198-199).

З матеріалів спадкової справи та матеріалів цивільної справи встановлено, що ОСОБА_10 змінив прізвище на ОСОБА_10 , та відповідачка ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_7 (т.1 а.с. 135-152).

Не погоджуючись з позовом представником відповідачів подано відзив на позов. Вказали, що матеріали спадкової справи не містять доказів родинних стосунків між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а тому остання не може підтримувати даний позов. За життя ОСОБА_6 не лише був повідомлений про народження сина ОСОБА_10 , а й визнавав його своїм сином, брав участь в його вихованні, що додаткового може підтверджуватись фотокартками. Оскільки сімейне життя не склалось відповідачка разом з неповнолітнім сином у 1997 році виїхала на постійне проживання до Німеччини. При цьому ОСОБА_6 надав заяву, завірену посадовою особою посольства Німеччини, про надання згоди на виїзд дитини. Подання такої заяви засвідчує обізнаність про наявність сина та його місце перебування. Померлий також мав свою сторінку в соціальній мережі інтернет, де є фото з написом «мої діти» та фото ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 вступав до німецького вузу, він надсилав запит ОСОБА_6 щодо отримання необхідної інформації. Всі ці обставини в сукупності підтверджують обізнаність ОСОБА_6 про наявність в нього спільного сина з ОСОБА_7 , а позивач не довів при звернення до суду відсутність кровної спорідненості між ним та відповідачем, що є обов`язковою умовою при оспоренні батьківства. Також просили суд врахувати, що позивач пропустив всі строки звернення до суду з позовом про виключення відомостей з актового запису про народження. Так, чинним законодавством встановлений річний строк звернення до суду з часу, коли особа дізналась про ці обставини, але в будь-якому випадку такий позов може бути подано лише до повноліття дитини. ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_6 звернувся до суду лише 18 червня 2015 року. Тому у задоволенні позову слід відмовити також і через пропуск строку позовної давності (т.1 а.с. 237-239).

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду №282 від 31 серпня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та справу передано до провадження судді Пінкевич Н.С.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року по справі проведено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 20 листопада 2018 року.

У судовому засіданні 20 листопада 2018 року судом було допитано свідків: представника позивача - ОСОБА_2 , та ОСОБА_17 та оголошено перерву для виклику свідків.

У судовому засіданні 30 січня 2019 року судом допитані свідки: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також надано вступне слово відповідачу ОСОБА_10 та оголошено перерву.

У зв`язку з перебування судді 06 лютого 2019 року у відпустці справу знято з розгляду.

У судовому засіданні 14 лютого 2019 року судом наданj вступне слово відповідачу ОСОБА_7 , представнику позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_35, позивачу ОСОБА_5 , представнику відповідача - ОСОБА_25 , допитані свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , досліджені письмові матеріали справи та оголошено перерву для витребування доказів, а саме рішення суду про розлучення.

У судовому засіданні 06 березня 2019 року було оголошено перерву за клопотанням позивача ОСОБА_5 через хворобу.

У судовому засіданні 26 березня 2019 року судом було прийнято рішення.

У судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що Просили задоволити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 вищевказані обставини підтвердила як свідок. Також вказала, що померлий ОСОБА_6 неодноразово їй розповідав, що це не його дитина і про його наявність дізнався лише випадково. І за її порадою звернувся до відділу і отримав витяг з реєстру, де і побачив, що його записано батьком.

У судовому засіданні ОСОБА_7 суду пояснила, що вона почала зустрічатись з ОСОБА_6 , але його мати була категорично проти. Незважаючи на це, вони одружились та згодом у них народилась донька, яка померла. Певний час вони досить багато сварились, але продовжували проживати разом та вона знову завагітніла. Про вагітність вони не розповідали, щоб не було підлості з боку свекрухи. Коли народився син, то ОСОБА_6 забирав її з пологового будинку, вони разом проживали та згодом навість примирились з свекрухою. Реєстрацію народження дитини вони проводили разом, подавши на реєстрацію свої паспорти та свідоцтво про одруження. Збираючи документи, необхідні для виїзду за кордон, їм стало відомо про рішення суду про розірвання шлюбу. Тому вона знову посварилась з свекрухою. На судове засідання її не викликали, рішення суду вона не отримувала. Через скрутне матеріальне становище у 1997 році вона разом з сином виїхала за кордон, де і проживає. При виїзді за кордон ОСОБА_6 особисто надав згоду на виїзд дитини за кордон. Також після він завжди підтримував зв`язок з сином, приїздив до них в гості. Через скрутне матеріальне становище ОСОБА_6 , вона не подавала на аліменти, або стягнення інших витрат та сина. Натомість весь час до смерті ОСОБА_6 вона підтримувала його матеріально, надсилала кошти і з ним зберіглись гарні стосунки. На похорони приїхати не могла, оскільки перебувала на лікарняному після операції і є заборона на виїзд за кордон при перебуванні на лікуванні, оскільки потім її можуть звільнити з роботи. Вважала позов безпідставним, просила відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову як через необґрунтованість, так і пропуск строку позовної давності.

У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області не з`явився. Направив суду листа про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

При розгляді справи судом встановлено, що 11 серпня 1990 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_7 .

Після реєстрації шлюбу у подружжя народилась дитина, яка померла. Дану обставину сторони визнавали в судовому засіданні.

Рішенням Києво-Святошинського районного народного суду Київської області від 24 грудня 1991року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розірваний. При цьому з тексту рішення вбачається, що позивач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність; відповідачка до суду не з`явилась, будучи повідомленою про час розгляду.

Оскільки матеріали справи вже знищені, то перевірити належність повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, чи отримувала відповідачка рішення суду - не вбачається за можливе, при цьому в матеріалах наявний оригінал рішення та відсутній оригінал свідоцтва про одруження.

24 січня 1992 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_10 , про що видане свідоцтво про народження дитини №475403 виконавчим комітетом Вишневої міської ради, батьками зазначено: ОСОБА_33 та ОСОБА_7 .

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №1 від 19 травня 2015 року вбачається, що 16 березня 1993 року була проведена реєстрація народження дитини - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько дитини - ОСОБА_33 , мати - ОСОБА_7 ; підстава запису відомостей про батька - на підставі ст. 133 СК, свідоцтво про укладення шлюбу Вишневе міськвиконком. Реєстрація народження проведена за заявою ОСОБА_7 .

Відповідно ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`ясняє, що судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ щодо батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 року, а дитина - ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, тому доданих правовідносин слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року.

Згідно з ст. 56 КпШС України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка записана в якості батька або матері дитини в книзі записів про народження має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли йому (їй) стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 (та ОСОБА_6 ) стверджували, що про наявність актового запису про народження їм стало відомо лише у травні 2015 року. Про дані обставини також повідомила і представник позивача ОСОБА_2 , будучи допитаною у якості свідка. Інших доказів на підтвердження даних тверджень матеріали справи не містять. Разом з тим, оцінюючи інші докази в сукупності, зокрема спільні фото батьків та дитини, відвідини померлого батька свого сина в Німеччині, надання згоди на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 знав та визнавав своє батьківство. Щодо показів ОСОБА_2 як свідка, то про обставини батьківства їй відомо зі слів померлого ОСОБА_6 та його матері, тому дані покази суд оцінює критично та приймає докази, які безпосердньо відображають ставлення батьків до свого сина.

Відповідно до ст.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю України" передбачено, що згідно зі ст.56 КпШС у судовому порядку батьківство може бути оспорене як у тих випадках, коли в акті про реєстрацію народження дитини її батьком записані особи, які перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, так і тоді коли батьками дитини на підставі їх спільної заяви записані особи, які не перебувають у шлюбі. При оспорюванні батьківства треба довести, що особа, записана як батьком дитини, насправді не є її біологічним батьком.

Особа, яка записана батьком дитини, у випадках зачаття та (або) народження їх у шлюбі (ст.122 СК ) реєстрації повторного шлюбу її матері(ст.124 СК), подання спільної заяви до органу РАЦСу жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, про визнання цього чоловіка батьком дитини (ст.126 СК), подання заяви цього органу чоловіком, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, про визнання себе її батьком (ст.127 СК) має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом МЮ України від 12.01.2011 №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

Як вказувалось вище, реєстрація народження та запис про батька дитини відбулось на підставі свідоцтва про одруження. При цьому в актовому записі відсутнє будь-який запис, що реєстрація проведена або на підставі дублікату, або на підставі копії свідоцтва про одруження. Реєстрація проведена більш як через дев`ять місяців після розірвання шлюбу, що відповідно не відповідало вимогам чинного на той час законодавства. Дана обставина також визнавалась сторонами при розгляді справи. Разом з тим, суд враховує, що між відповідачкою та матір`ю померлого ОСОБА_6 були вкрай напружені відносини, дану обставину підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки. Матеріали справи не містять доказів того, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було інтимних стосунків, щоб унеможливило походження дитини саме від позивача, або доказів того, що позивач не є біологічним батьком дитини. Підтримання як інтимних стосунків, так і сімейних стосунків цілком можливе і після розірвання шлюбу.

Інші твердження позивача про нехтування сином своїх обов`язків перед батьком, бабусею, відсутність їх на похоронах, ненадання жодної моральної та матеріальної допомоги на їх утримання та потім на поховання, не беруться судом до уваги як підстави оспорення батьківства. Дані обставини, у разі їх підтвердження, є наслідком тих відносин, які склались у сторін. Суд приймає до уваги спільні фото, спілкування, надання згоди на виїзд дитини за кордон, приїзд ОСОБА_6 за кордон до Владіслава, а також схожість Владіслава з померлим ОСОБА_6 Будь-яких доказів на спростування даних тверджень позивач суду не надав, та не спростовані вони показами допитаних свідків зі сторони позивача, які вказали, що хоч і ОСОБА_6 в них були гарні відносини, але про інтимне життя з ним не спілкувались. Пояснення сторони позивача, що підписуючи документи в посольство ОСОБА_6 міг перебувати під дією алкоголю, інших препаратів, під впливом ОСОБА_7 , суд до уваги не бере, оскільки це є лише припущенням позивача, яке не підкріплено жодним належним доказом. Тому в задоволенні позову суд відмовляє.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні поданого позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_6 ) до ОСОБА_7 , ОСОБА_10, Києво-Святошинського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання вчинити дії щодо виключення відомостей як батька з актового запису про народження дитини, визнання недійсним свідоцтва про народженнявідмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26 квітня 2019 року.

Суддя