Справа № 615/1907/18
Провадження № 2/615/260/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Товстолужського О.В.,

при секретареві Неділько І.О.,

за участю представника позивача Катаєва К.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

05 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 23.10.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 30 % річних. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. В порушення умов кредитного договору № б/н від 23.09.2010 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 25.10.2018 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 11781,37 грн., а саме: 19,39 грн. заборгованість за кредитом; 2371,44 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 8353,33 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 537,21 грн. штраф (процентна складова).

Позивач вимагає стягнути із відповідача на його користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.09.2010 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та прохав його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду клопотання в якому прохає проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 265 ЦПК України, рішення має містити зазначення процесуальних дій у справі.

05 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа розподілена в провадження судді Логвінова А.О.

07 лютого 2019 року судом ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені частково та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 10 744 грн. 16 коп.(а.с.49-51)

04 березня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. (а.с.56-59)

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року заява ОСОБА_1 задоволена, заочне рішення від 07.02.2019 року скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с. 74-75)

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 року суддя Валківського районного суду Харківської області Логвінов А.О. відбув у відрядження строком на 1 рік у зв`язку із чим, справа розподілена в провадження судді Товстолужського О.В. та ухвалою від 03 квітня 2019 року прийнято до свого провадження (а.с.81)

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 23.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, у відповідності до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 30 % річних (а.с.10-11,32-33)

Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом.

В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначив, що 23.10.2010 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ним був укладений договір №б/н. Умови договору він періодично виконував. Перед зарахуванням до військової служби 22.03.2017 року, відповідачем було внесено 800 грн. на поточний картковий рахунок для погашення заборгованості. Станом на 31.03.2017 року борг складав 1 954 грн. 38 коп. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовця з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також відсотки за користування кредитом не нараховуються. Особливий період почався 17.03.2014 року (Указ Президента №303 «Про часткову мобілізацію») і триває до нині. Отже, дата прийняття на військову службу ОСОБА_1 , а саме дата підписання контракту, тобто 29.03.2017 року є датою з якої не нараховуються відсотки за користування кредитом не нараховуються (а.с.56-59)

Зазначеною заявою відповідач підтвердив ту обставину, що між ним та позивачем маються договірні правовідносини.

Відповідач також не заперечив, що не в повній мірі виконував умови договору, у зв`зку із чим, має заборгованість, однак останній зазначає, що її розмір становить близько 1 454 грн. 38 коп.

Отже, судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, однак з розміром зазначеному в розрахунку заборгованості, наданому позивачем, суд не погоджується.

Так, згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 29.03.2017 року прийнятий на військову службу за контрактом (а.с.60)

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, ОСОБА_1 з 29.03.2017 року проходив військову службу та на нього поширюються положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 25 квітня 2018 року (справа № 205/1993/17-ц, провадження № 61-1664 св 17).

Як вбачається з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, в зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. У зв`язку із чим, особливий період з 17 березня 2014 року не скасований та продовжує діяти.

Згідно з ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Таким чином, позивач не мав права нараховувати ОСОБА_1 , з дати підписання контракту, а саме з 29.03.2017 року і до пред`явлення позову, штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом.

Судом досліджені відомості зазначені в розрахунку заборгованості ОСОБА_1 (а.с.6-9)

При визначені розміру заборгованості ОСОБА_1 , позивачем включено до суми боргу тіло кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, пеня та штрафні санкції.

Згідно зазначених даних, ОСОБА_1 нараховано:

19 грн. 39 коп. заборгованість за кредитом;

2 371 грн. 44 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом;

8 353 грн. 33 коп. - пеня;

500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина);

537 грн. 21 коп. штраф (процентна складова).

Суд погоджується, що тіло кредиту становить 19 грн. 39 коп.

Разом з тим, оскільки з 29.03.2017 року позивач не мав права нараховувати позивачу проценти за користування кредитом та пеню, загальний розмір заборгованості не відповідає дійсному.

Так, після 29.03.2017 року позивачем ОСОБА_1 нараховано:

629 грн. 05 коп. заборгованості за користування кредитом;

6 303 грн. 33 коп. пені.

Отже, ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем на загальну суму 3 811 грн. 78 коп., яка складається з:

19 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом;

1 742 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

2 050 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пенею є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.5.5. умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених вказаним кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.6. умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Згідно п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 р. у справі № 554/2743/14-ц.

Отже вимоги в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500 грн. 00 коп. та процентної складової в розмірі 537 грн. 21 коп.) задоволеними бути не можуть.

Судові витрати необхідно вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.09.2010 року у розмірі 3 811 грн. 78 коп., яка складається з:

19 грн. 39 коп. - заборгованість за кредитом;

1 742 грн. 39 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

2 050 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 581 грн. 46 коп.

Повний текст рішення складений 17 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Товстолужський