Номер провадження 2/756/296/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого -судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Хоменко І.І.

представника позивача ОСОБА_1 .

позивача ОСОБА_2 .

третьої особи ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_13 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Кристина Володимирівна, Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві про визнання недійсним шлюбу та визнання недійсним заповіту, -

в с т а н о в и в:

Позивач у грудні 2016 року через свого представника звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_7 є його діти - позивач ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_3 , які у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Під час прийняття спадщини, від нотаріуса позивачу стало відомо, що її померлий батько ОСОБА_7 у 2015 році зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_6 та 19.11.2015 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповів ОСОБА_6 .

Позивач вважає, що шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також заповіт, складений 19.11.2015 ОСОБА_7 , яким він все своє майно заповів ОСОБА_6 , повинні бути визнані недійсними, оскільки ОСОБА_7 на момент їх вчинення не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У листопаді 2013 року у ОСОБА_7 стався перший інсульт і 23.11.2013 він потрапив до ЦПМСД № 2 Оболонського району з діагнозом: Гостре порушення мозкового кровообігу ішемічного характеру в басейні лівої СМА у вигляді вираженої моторно-сенсорної афазії на тлі дисциркуляторної енцефалопатії III ст., церебрального атеросклерозу.

У вересні 2014 року ОСОБА_7 вдруге потрапив до лікарні з діагнозом- Дисциркуляторна енцефалопатія III ст., от. субкомпенсації; залишкові явища гострого порушення мозкового кровообігу ішемічного характеру в басейні лівої СМА у вигляді помірної моторної афазії, правобічної пірамідної недостатності на тлі гіпертонічної хвороби III ст., церебрального атеросклерозу, цукрового діабету II тип, середньої важкості, ст. субкомпенсації.

Після перенесених двох інсультів ОСОБА_7 не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому позивач вважає, що шлюб з ОСОБА_6 був зареєстрований без вільної згоди на те ОСОБА_7 через стан йог здоров`я. ОСОБА_6 , знаючи про стан здоров`я ОСОБА_7 , скористалась цим і зареєструвала шлюб з хворою людиною для отримання спадкового майна.

Посилаючись на ст. 203, 215, 225, 1224, 1233, 1257, 1261 ЦК України та ст. 40, 42 СК України позивач просила визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , та заповіт, складений ОСОБА_7 , 19.11.2015 року на користь ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Кристиною Володимирівною за реєстровим № 1695.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року за вищевказаним позовом відкрито позовне провадження.

24 лютого 2017 року відповідач через свого представника надала письмові заперечення на позов, у якому у його задоволенні просили відмовити у повному обсязі. Свої заперечення ОСОБА_6 пояснює тим, що 03 грудня 2014 року вона зареєструвала шлюб з померлим - ОСОБА_7 . Їхні стосунки тривали вже деякий час і вони за власною згодою, добровільно, усвідомлюючи повністю значення своїх дій, вирішили офіційно зареєструвати шлюб. Посилання на те, що померлий не міг усвідомлювати значення своїх дій є неправдивими і є лише припущенням зі сторони позивача. Наявність певних хвороб не є підставою вважати, що шлюб було укладено особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій.

Відповідач повідомляє, що померлий ОСОБА_7 декілька років перед смертю страждав на хронічні захворювання: цукровий діабет, гіпертонічну хворобу. Переніс два інсульти. Внаслідок хвороби у ОСОБА_7 дійсно дещо порушилась координація та мовлення, проте він міг чітко мислити, усвідомлювати значення своїх дій, вести звичний спосіб життя.

Позивач та її представник у судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з підстав, що наведені у письмових запереченнях. У попередніх судових засіданнях відповідач також просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що вона проживала з померлим ОСОБА_7 більше 20 років однією сім`єю та завжди була його цивільною дружиною. У 2014 році подружжя вирішило офіційно зареєструвати шлюб. Після чого ОСОБА_7 без жодного стороннього впливу прийняв особисте рішення заповісти все своє майно своїй дружині.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Кристина Володимирівна у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи Деснянського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлялася належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним позовні вимоги задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про шлюб 03 грудня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1946 (а.с.57).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

ОСОБА_7 19.11.2015 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник К.В., відповідно до якого все своє майно він заповів відповідачу ОСОБА_6 (а.с.14).

Зазначений вище заповіт складений при двох свідках ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . У заповіті зазначено, що сам заповідач ОСОБА_7 підписати заповіт не може у зв`язку із наслідками інсульту. За його дорученням, у його та нотаріуса присутності після того, як текст заповіту йому був прочитаний свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вголос, заповіт власноручно підписала ОСОБА_10 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_7 (а.с.9, 73).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка є сусідом позивача, повідомила суду, що вона особисто знає позивача та знала його батька ОСОБА_7 Останній раз розмовляла з померлим після його першого інсульту. На дітей він не скаржився, оскільки був у гарних відносинах з ними. Також повідомив, що він на той час не був одружений.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні, яка є племінницею ОСОБА_7 , повідомила суду, що за час розмови з померлим, останній наголошував, що все спадкове майно залишиться його дітям. Також свідок зазначила, що померлий періодично спільно проживав з відповідачем з 1993 року. Останні роки взимку проживав у своєї доньки у позивача, а в літній період у відповідача.

Свідок, яка підписала заповіт, ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідом відповідача, а померлий ОСОБА_7 проживав разом з останньою. Також ОСОБА_10 пояснила, що відповідач запросила її до нотаріуса бути свідком при складанні заповіту її чоловіком ОСОБА_7

Свідок, яка була присутня під час підписання заповіту, ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідом відповідача та те, що померлий ОСОБА_7 перебував разом з останньою у шлюбних відносинах. Також свідок пояснила, що відповідач разом з ОСОБА_7 запросили її до нотаріуса бути свідком при складанні заповіту ОСОБА_7

Свідок, яка була присутня під час підписання заповіту, ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідом відповідача та те, що померлий ОСОБА_7 перебував разом з останньою у шлюбних відносинах. Також свідок пояснила, що відповідач запросила її до нотаріуса бути свідком при складанні заповіту ОСОБА_7 Перебуваючи у нотаріуса, свідок запитала у заповідача, чому він не залишає майно дітям, останній відповів, що він з дітьми не спілкується, а останні не цікавляться його здоров`ям.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Статтями 1233, 1234 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

За клопотанням представника позивача та з метою встановлення того, чи міг ОСОБА_7 на час укладення шлюбу та складення заповіту усвідомлювати свої дій та керувати ними, ухвалою суду від 05.05.2018 призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (м. Київ, вул. Кирилівська, 103-а). На вирішення експертів судом поставлені наступні питання: Чи здатен був ОСОБА_7 повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізувати його своїми діями 03 грудня 2014 року під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 ? Чи здатен був ОСОБА_7 станом на 03 грудня 2014 року повною мірою прогнозувати наслідки власних дій? Чи здатен був ОСОБА_7 під час складання заповіту 19 листопада 2015 року усвідомлювати та розуміти - і якою мірою - значення своїх дій та керувати ними? Чи здатен був ОСОБА_7 станом на 19 листопада 2015 року повною мірою прогнозувати наслідки власних дій?

Висновком судово-психіатричного експерта № 771 від 03.12.2018 Київського міського центру судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_7 на час реєстрації його шлюбу з ОСОБА_6 від 03.12.2014 страждав хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу (гіпертонічна хвороба, наслідки гострого порушення мозкового кровообігу, цукровий діабет) з психоорганічним синдромом та афатичними порушеннями і за своїм психічним станом не міг сповна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 за своїм психічним станом на 03.12.2014 не міг сповна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 на час складання заповіту від 19.11.2015 страждав хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу (гіпертонічна хвороба, наслідки гострого порушення мозкового кровообігу, цукровий діабет) з психоорганічним синдромом та афатичними порушеннями і за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. ОСОБА_7 на 19.11.2015 за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 29 лютого 2012 року встановив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_7 в момент укладення ним шлюбу розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання укладеного в такому стані шлюбу недійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

У судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем протягом 20 років до реєстрації шлюбу проживали спільно як чоловік та дружина, вели спільне господарство, спільний бюджет, що не може свідчити про відсутність у померлого ОСОБА_7 бажання створити сім`ю з відповідачем 03 грудня 2014 року.

Враховуючи ті обставини, що у померлого ОСОБА_7 та відповідача тривали подружні відносини більше 20 років, про що повідомили свідки та не заперечували сторони по справі, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги Висновок судово-психіатричного експерта № 771 від 03.12.2018, суд вважає необхідним у визнанні шлюбу недійсним відмовити.

Проте, беручи до уваги вищевказане, а саме те, що ОСОБА_7 на час складання заповіту від 19.11.2015 страждав хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу (гіпертонічна хвороба, наслідки гострого порушення мозкового кровообігу, цукровий діабет) з психоорганічним синдромом та афатичними порушеннями і за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, та те, що вказане у висновку експерта не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, суд вважає правильним визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 , 19.11.2015 року на користь ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Кристиною Володимирівною за реєстровим № 1695.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 3, 225, 1233, 1234, 1257 ЦК України; ст. 21, 40 СК України; керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 , 19.11.2015 року на користь ОСОБА_6 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Кристиною Володимирівною за реєстровим № 1695.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 травня 2019 року.

Суддя