Справа № 615/180/18
Провадження № 2/615/40/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря судового засідання Антоненко М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

05.02.2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, в якій просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність та визнати за нею право власності на ј частину домоволодіння (садиби) №5 по вул. Тихій в с. Сніжків Валківського району Харківської області та Ѕ частину автомобіля ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, зобов`язавши зареєструвати автомобіль на сторони у справі.

22.03.2018 року позивач уточнила позовні вимоги, просила здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність та визнати за нею право власності на ј частину домоволодіння (садиби) №5 по вул. Тихій в с. Сніжків Валківського району Харківської області, та стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості автомобіля ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_2.

13.08.2018 року представник позивача ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, просив визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул. Тихій, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, придбану ОСОБА_2 у ОСОБА_3 згідно розписки про купівлю Ѕ частини житлового будинку від 16.10.2010 року. Поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу, визнавши за кожним із них право власності на ј частину житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться по вул. Тихій, 5, в с. Сніжків Валківського району Харківської області та Ѕ частину автомобіля ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_4 ухвалою суду від 13.08.2018 року третю особу ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості відповідача.

30.10.2018 року позивач уточнила позовні вимоги, просила визнати обєктом права спільної сумісної власності сторін Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул. Тихій, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, придбану ОСОБА_2 у ОСОБА_3 згідно розписки про купівлю Ѕ частини житлового будинку від 16.10.2010 року. Поділити майно набуте за час шлюбу між сторонами, стягнувши з відповідача на користь позивача Ѕ частину вартості автомобіля ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, в сумі 36700 грн. та ј частину вартості житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться по вул. Тихій, 5, в с. Сніжків Валківського району Харківської області в сумі 49750 грн., залишивши вказане майно у власності відповідача.

02.11.2018 року позивач подала уточнену позовну заяву в кінцевій редакції з аналогічними вимогами, визначивши відповідачем, крім ОСОБА_2, ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період часу з 15.04.2005 року по 22.03.2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За час шлюбу сторонами набуто майно, до складу якого входять Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться по вул. Тихій, 5, в с. Сніжків Валківського району Харківської області, що придбана у ОСОБА_3 16.10.2010 року за 15000 грн., про що свідчить власноруч складена нею розписка. Але отримавши від ОСОБА_2 кошти за Ѕ частину житлового будинку, ОСОБА_3 від укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відмовилась, тому єдиним правовстановлюючим документом на це майно є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом р.н.437, видане Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області 17.02.2001 року. Після придбання зазначеної частини будинку, у період з 2010 року по 2016 рік, позивач фактично, але без реєстрації проживала з відповідачем у згаданому будинку.

За час проживання позивача, зовнішній та внутрішній стан будинку істотно покращився. Зроблений капітальний ремонт, добудовано кухню, закуплено нові меблі та побутову техніку, фактично за власні кошти позивача, оскільки на той час відповідач не мав достатнього заробітку.

Інша Ѕ частина цього будинку належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі цього ж свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але, як зазначає позивач, вкладаючи кошти у фактично не належний їй житловий будинок, мала правомірні очікування, що буде проживати в ньому разом з колишнім чоловіком, тому вважає, що викуплена у ОСОБА_3 Ѕ частина житлового будинку є спільною власністю з ОСОБА_2

Крім того, позивач вважає, що до складу майна, набутого сторонами за час шлюбу, входить автомобіль ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, придбаний та зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_2 23.01.2008 року, тобто в період шлюбу.

01.06.2018 року представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Зазначив, що 17.02.2001 року відповідач отримав у спадщину Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Тиха, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, тому це майно не належить до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу.

Звернув увагу, що позивач ніякими доказами не підтверджує придбання спірного майна. Наполягає, що за час їхнього шлюбу було придбано лише: автомобіль НОМЕР_3, НОМЕР_4, меблі: спальний гарнітур, стінка, холодильник, телевізор, диван. Після розірвання шлюбу, за домовленістю між сторонами було поділено майно, набуте під час шлюбу, зокрема, позивач забрала собі у власність автомобіль НОМЕР_5, холодильник, диван, телевізор, а також у її власності перебуває частина громадської будівлі, що розташована за адресою: вул. Жовтнева, 108, смт. Чутове Полтавської області.

11.09.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, в якій просив поділити майно набуте сторонами за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину громадської будівлі, яка знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 108, смт. Чутове Полтавської області, а також на Ѕ частину кіосків (МАФ), що розташовані у м. Валки Харківської області та с. Сніжків, с. Благодатне і с. Новий Мерчик Валківського району Харківської області та відшкодувати ОСОБА_2 Ѕ частини вартості автомобіля ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6.

Ухвалою суду від 25.09.2018 року з урахуванням думки сторін зустрічну позовну заяву обєднано в одне провадження з первісним позовом.

30.10.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 уточнив зустрічні позовні вимоги, просить відшкодувати йому Ѕ частину вартості автомобіля ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6.

В обґрунтування позову зазначає, що дійсно сторони перебували у шлюбі з 15.04.2005 року по 22.03.2018 року. В період шлюбу у 2014 році сторони взяли в кредит автомобіль ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6, сплачуючи повязані з придбанням автомобіля кошти разом, тому, на його думку, ОСОБА_2 має право на відшкодування 50% від вартості вказаного автомобіля.

Перед розірванням шлюбу сторони домовились про добровільний поділ майна, а саме: у ОСОБА_2 залишається автомобіль НОМЕР_7, та житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вул. Тиха, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, в свою чергу, у ОСОБА_1 залишається автомобіль НОМЕР_5, меблі (спальний гарнітур, стінка, холодильник, телевізор, диван), частина громадської будівлі, яка знаходиться за адресою: вул. Жовтнева, 108, смт. Чутове Полтавської області та 4 кіоски для торгівлі (МАФ). Однак, після розлучення ОСОБА_1 вирішила поділити також майно, яке відійшло до ОСОБА_2 Зауважив, що ділити майно, яке належить їй колишня дружина відмовляється.

14.11.2018 року первісний позивач подала відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, оскільки вказані ОСОБА_2 обставини не відповідають дійсності, так як автомобіль дійсно придбаний в кредит, але кошти для погашення кредитних зобовязань вона сплачувала самостійно, відповідач ніякої участі у придбанні транспортного засобу не приймав.

Пояснила, що 02.09.2014 року між ТОВ «Авто Просто», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підписано договір поруки, за яким останні є поручителями за укладеним позивачем договором про адміністрування №708564 від 22.11.2013 року. За цим договором позивач одержала право на отримання автомобіля у групі через систему «Авто Так», а вказані особи відповідають перед кредитором в повному обсязі за виконання позивачем зобовязань, що виникають з цього договору. 05.09.2014 року оформила на своє імя Договір застави транспортного засобу ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6. З моменту підписання договорів всі кредитні платежі сплачувала з особисто зароблених коштів. Вважає, що відповідач не є стороною договорів, як набувачем, так і поручителем, фінансові зобовязання з першого дня їх виникнення позивач сплачує з особистих коштів, тому автомобіль ЗАЗ VIDA, яким вона користується, є її особистою власністю, а отже, поділу, як майно набуте під час шлюбу, не підлягає.

04.01.2019 року представник відповідача ОСОБА_5 подав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі, наполягаючи на тому, що автомобіль ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6, відноситься до обєкту спільного майна подружжя.

Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку учасники справи не скористалися.

Разом з позовом первісний позивач подала заяву про забезпечення доказів, а саме витребування правовстановлюючих документів та проведення товарознавчої і судово-будівельної експертиз, яку враховуючи вимоги ч.1 ст.118 ЦПК України судом вирішено в судовому засіданні з урахуванням думки всіх учасників справи та в задоволенні відмовлено.

28.02.2019 року представник первісного позивача ОСОБА_4 подав заяву про забезпечення позову, яку уточнив 11.04.2019 року, про вжиття заходів шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, що належить, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК №772346 - ОСОБА_8, та Ѕ частину житлового будинку по вул. Тихій, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, заборонивши їх відчуження, в задоволенні якої відмовлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на безпідставності зустрічних позовних вимог.

Посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, вважають, що Ѕ частина житлового будинку відноситься до обєкту спільної сумісної власності, оскільки позивач тривалий час проживала в ньому, вкладаючи грошові кошти в його покращення. Не заперечували, що вартість Ѕ частини будинку на час складення розписки 16.10.2010 року була більшою ніж 15000 грн., але на даний час ціни збільшились, тому оскільки відповідач продовжує проживати в ньому, просили стягнути з ОСОБА_2 з урахуванням грошових вкладень на ремонт вартість ј частини житлового будинку станом на час розгляду справи в розмірі 49750 грн. Так як ВАЗ проданий, просили стягнути з ОСОБА_2 Ѕ частину його вартості в сумі 26800 грн. відповідно до висновку експерта, наданого відповідачем, який на їх думку, містить більш обґрунтовану оцінку автомобіля. Наполягали, що автомобіль ЗАЗ VIDA не підлягає поділу, як майно набуте під час шлюбу, так як позивач придбала його за власні кошти, одна користується, тому автомобіль є її особистою власністю. Дійсно 3 місяці платили необхідні витрати на автомобіль разом, але потім позивач сплачувала самостійно. Зустрічний позов в цій частині не визнали.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, оскільки житловий будинок не відноситься до спільного майна подружжя, тому підстав відшкодовувати ј частину його вартості, немає. Автомобіль ВАЗ 210990-20 дійсно був придбаний на час шлюбу, але Ѕ частина його вартості також на підлягає відшкодуванню, так як він проданий. Звернув увагу, що 20.06.2018 року відповідач перереєстрував автомобіль на матір, яка дала на його купівлю більшу частину грошей. Проте, в разі мирного врегулювання вважають можливим відшкодування Ѕ частини його вартості, якщо буде відшкодовано Ѕ частина вартості автомобіля ЗАЗ VIDA, який вважають спільним майном, так як разом виплачували необхідні внески, що підтверджується відповідним записом у договорі застави, тому просили задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що Ѕ частину житлового будинку отримала у спадщину у 2001 році. Жила в ньому до вересня 2009 року, тому сторони не могли робити якісь будівельні роботи в домоволодінні. У 2010 році переїхала на нове місце проживання, тому дозволила ОСОБА_2 пожити в будинку. Вони з позивачем стали проживати в будинку. Оскільки ОСОБА_2 хотів викупити в неї Ѕ частину житлового будинку, не звертала увагу, що вони поліпшують свої умови проживання. Дозволу в неї на будівельні роботи не запитували.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.04.2005 року по 22.03.2018 року, що у відповідності до ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, так як визнано всіма учасниками справи.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВР №140727, виданого 17.02.2001 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області, зареєстроване в реєстрі за №437, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували в рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Тиха, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, що підтверджується витягом Про державну реєстрацію прав №27863944 від 03.11.2010 року. (а.с.61)

Згідно наданої позивачем фотокопії розписки від 16.10.2010 року, ОСОБА_3 отримала 15000 грн. від ОСОБА_2 в рахунок оплати за купівлю Ѕ частини будинку.

Суд звертає увагу, що дана розписка не містить обовязкові реквізити, зокрема, паспортні дані сторін, а також конкретні зобовязання та зазначення предмету цільового призначення. (а.с.8)

Як зазначено в довідці № 01-24/59 від 31.01.2018 року, виданій КП «Валківське бюро технічної інвентаризації», остання технічна інвентаризація житлового будинку №5 по вул. Тихій, в с. Сніжків Валківського району Харківської області проводилась в 2010 році. Вартість вказаного житлового будинку, станом на 04.10.2010 року, становить 49409 грн.

Житловий будинок належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по Ѕ частині кожному на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2001 року Валківською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим №437. (а.с.10)

В судовому засіданні сторони повідомили, що з 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію права на нерухоме майно та їх обтяжень» не здійснювалася.

Отже, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Тиха, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області до цього часу належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які успадкували його в рівних частинах.

До того ж, суд приймає до уваги надану відповідачем розписку ОСОБА_2 від 20.12.2010 року про те, що він отримав від ОСОБА_3 15000 грн., які він отримав від останньої за рахунок оплати за купівлю Ѕ частини будинку.

Суд вважає неналежним доказом наданий позивачем ОСОБА_9 обстеження №16 від 12.06.2018 року, зі змісту якого слідує, що вона проживала з чоловіком ОСОБА_2 за адресою: вул. Тиха, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, без реєстраційного обліку, у період часу з 2010 року по 2016 рік, оскільки у відповідності до положень Глави 24 ЦПК України зазначені обставини не можуть бути підставою для набуття права власності.

Згідно повідомлення Територіального сервісного центру РСЦ в Харківській області №31/20/9-1А3 від 24.01.2018 року автомобіль ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, 23.01.2008 року був зареєстрований на імя ОСОБА_2 (а.с.11)

У відповідності до Звіту про оцінку транспортного засобу №18-10/2018/ХР ринкова вартість ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, станом на 18.10.2018 року складає 53600 грн. (а.с.166-187)

В судовому засіданні сторони визнали, що на даний час автомобіль ВАЗ 210990-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, належить згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХК 772346 ОСОБА_8 матері відповідача ОСОБА_2 (а.с.182)

З наданого відповідачем ОСОБА_2 витягу з Інформації МВС України за позивачем 05.09.2014 року зареєстровано ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6. (а.с.59)

Зазначені обставини підтверджуються даними ОСОБА_10 фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі ТОВ «Авто Просто» №708564 від 22.11.2013 року, ОСОБА_10 застави серії НАВ №687985, зареєстрованого в реєстрі за №1207, згідно якого 05.09.2014 року ОСОБА_1 уклала Договір застави, предметом якого є автомобіль ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6, який належить на праві власності позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії СХХ276793, виданого Центром ДАІ 6303 05.09.2014 року. (а.с.88-95,84-85)

Як вбачається із ОСОБА_10, його укладено за згодою чоловіка заставодавця - ОСОБА_2, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області згідно Заяви-згоди від 05.09.2014 року, зареєстрованої в реєстрі під №1206, що свідчить про солідарну відповідальність за виконання договірних зобовязань. (а.с.192)

Згідно наданого позивачем ОСОБА_10 поруки серії НАВ №687980, зареєстрованого в реєстрі під №1202, дійсно його підписано 02.09.2014 року між ТОВ «Авто Просто», ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є поручителями за укладеним позивачем договором про адміністрування №708564 від 22.11.2013 року, але зазначені обставини не враховуються судом при вирішенні спору щодо поділу майна. (а.с.86-87)

Суд вважає, що надана позивачем довідка Валківського відділення Південної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області №39/20-06-00-19 від 20.06.2018 року про отримані позивачем доходи за 2011-2017 роки не може бути прийнята, як належний доказ у справі, оскільки вказані обставини не відносяться до істотних, що враховуються під час поділу майна подружжя. (а.с.83)

Із переліку платежів, здійснених за ОСОБА_10 №708564, за період з 11.12.2013 року станом на 22.03.2018 року, тобто за період перебування сторін у шлюбі, сплачено 169346 грн. (а.с.115)

Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, з урахуванням вимог ч.4 ст.334 ЦК України виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч.1 ст.61 СК України визначає, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. (ст.68 СК України)

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як зазначено в ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключене із цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як зазначено у даній постанові, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ст.369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

При цьому, ч.ч.2,4 ст.65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул. Тиха, 5, с. Сніжків Валківського району Харківської області, належить відповідачу ОСОБА_2 в порядку спадкування, тому не відноситься до обєктів спільного сумісного майна та не підлягає поділу між сторонами. Доказів щодо правомірності набуття права власності на іншу частину цього майна одним із подружжя, суду не надано, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що рухоме майно придбане сторонами у період шлюбу, суд вважає, що воно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація автомобілів на імя відповідача та позивача відповідно, не позбавляє їх права на 1/2 частину цього майна. Суд визнає частки рухомого майна сторін рівними.

Оскільки автомобіль ВАЗ 21099-20, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, кузов Y6D8244, на час розгляду справи відчужений, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача компенсацію 1/2 частини його вартості в розмірі 26800 грн. з урахуванням оцінки ринкової вартості автомобіля на підставі Звіту про оцінку транспортного засобу №18-10/2018/ХР.

Надані сторонами докази свідчать про те, що Договір фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі ТОВ «Авто Просто» №708564 від 22.11.2013 року та Договір застави серії НАВ №687985 укладено позивачем, тобто одним із подружжя, тому вважається, що позивач в даному випадку діяв за згодою другого подружжя. Отже, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, тому зобовязання за укладеними договорами повинні бути поділені в рівних частинах. Так як сторони домовилися, що автомобіль ЗАЗ VIDA, 2014 р.в., д.н.з. НОМЕР_6, залишається в розпорядженні позивача, суд вважає необхідним стягнути на користь відповідача компенсацію 1/2 частини сплачених грошових коштів на придбання автомобіля згідно ОСОБА_10 фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 708564 від 22.11.2013 року станом на 22.03.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21099-20, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, кузов Y6D8244 грошові кошти в розмірі 26800 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок сплачених згідно ОСОБА_10 фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 708564 від 22.11.2013 року станом на 22.03.2018 року 1/2 частини на придбання автомобіля марки ЗАЗ VIDA, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8, кузов Y6DSF69Y0E0014000 грошові кошти в розмірі 84673 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22.04.2019 року.

Суддя А.П. Токмакова