ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Харків

Справа № 630/701/18

Провадження № 22-ц/818/ 2465/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2,

Третя особа: Люботинська міська рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Люботинська міська рада Харківської області, про зобов'язання за власний рахунок знести самочинно збудовану будівлю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 лютого 2019 року, ухвалене суддею Малихіним О.О.,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_2 знести за власні кошти самовільно збудовану будівлю, розташовану у АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що, позивач мешкає в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Безпосередньо в АДРЕСА_2 відповідачем ОСОБА_2 збудовано капітальну споруду у виді гаражу.

Від виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області позивач дізналася, що земельну ділянку площею 0,15 га, якою фактично є АДРЕСА_2, було передано у користування ОСОБА_2 на підставі відповідного рішення. Але в технічній документації на земельну ділянку, яку виготовив відповідач, було підроблено її підпис.

Вона, ОСОБА_1, та її родина проживають в своєму будинку з 1928 року, і всі минулі роки міська влада не дозволяла вести забудову у провулку Бабаївському, який виконує функцію відведення води з трьох прилеглих вулиць у прилеглі водойми. Але внаслідок забудови відповідачем території провулку вода з прилеглих вулиць тече до її подвір'я, що призвело до пошкодження фундаменту її житлового будинку, та відповідно викликало необхідність проведення його капітального ремонту.

Іншою суттєвою обставиною є те, що гараж функціонує як станція технічного обслуговування автомобілів, в ньому використовуються промислові установки, що створює постійний гул в неї в будинку, та зниження напруги в електромережі, що призводить до виходу з ладу побутових електроприладів. До того ж, з гаражу прокладено каналізацію, з якої стічні води відповідач зливає до дамби, яка з'єднує дві прилеглі водойми. Таким самочинним будівництвом порушуються її права як власника суміжної земельної ділянки.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не скористалась своїми процесуальними правами і обов'язками щодо зверення до суду з клопотаннями про призначення експертизи або про витребування необхідних доказів. Жодного доказу на підтвердження обставин порушення відповідачем її прав як власника суміжного домоволодіння не надала.

Питання знесення самочинного будівництва за умови істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил здійснюється за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У цій справі органи державної влади або органи місцевого самоврядування з такими вимогами до суду не звертались.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на обставини, які були викладені в позовній заяві. Також зазначає, що судом проігноровано клопотання позивача про перенесення розгляду справи у зв'язку з ненаправленням відповідачем відзиву представнику позивача. Суд обмежив права позивача щодо надання доказів, призначивши слухання справи без її участі. Суд першої інстанці всупереч ч. 4 ст. 376 та ст 391 ЦК України дійшов помилкового висновку, про те, що спір про знесення самовільної споруди може бути вирішено тільки за позовом органу самоврядування, оскільки такий спір

може бути вирішено й за позовом особи, чиї права та інтереси порушено будівництвом такої споруди.

Представником відповідача до апеляційного суду надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи. Позивач не визначилась з підставами позову і не надала доказів порушення її особистих прав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 16 жовтня 2002 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за реєстр. № 2-1016, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 76).

На підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 26 жовтня 2004 року та НОМЕР_2 від 26 жовтня 2004 року ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,10 га і 0,0661 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77,78).

Згідно з цими державними актами, а також відомостями, які містяться в технічному паспорті, виготовленому Люботинським БТІ станом на 24 вересня 2002 року на замовлення ОСОБА_1, суміжними до земельних ділянок позивача ОСОБА_3 являються землі Люботинська міська рада Харківської області та земельні ділянки власника ОСОБА_4 по АДРЕСА_1.

У відповіді від 20 липня 2018 року на запит позивача ОСОБА_1 виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області повідомив про те, що у 2011 році ОСОБА_2 було отримано рішення на оформлення земельної ділянки під будівництво та обслуговування гаражу, на якій ним здійснено самочинне будівництво гаражу до виготовлення відповідних документів на земельну ділянку.

Здійснення будівництва гаражу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1), підтверджується технічним висновком від 21 грудня 2018 року з оцінки стану будівельних конструкцій індивідуального гаражу, складеним ТОВ «Архітекторське бюро Харківського району».

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Знесення самочинного об'єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об'єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що права позивача самочинним будівництвом не порушені. Сам факт здійснення самочинної реконструкції без доведення порушення прав позивача не є безумовною підставою для зобов'язання відповідача здійснити знесення самочинно збудованого об'єкта.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач своїми діями порушує її права, свободи та інтереси у користуванні належним їй майном.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що внаслідок дій відповідача руйнується фундамент будинку позивача, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що матеріали справи не містять, а позивачем всупереч вимогам статей 76-81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження зазначених обставин та наявності причинно-наслідкового зв'язку між здійсненням будівництва відповідачем та руйнуванням фундаменту будинку позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права.

Оскільки ОСОБА_1 не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 19 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 03 травня 2019 року