Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

за участю:

секретаря судового засідання Бондар О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2019 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10 956,63 грн. та судові витрати в розмірі 2802,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.05.2013 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено договір № 676606 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки та додатковий договір № 3 від 18.03.2014 року. Згідно вказаного договору банк встановив клієнту кредит в сумі 10500,00 грн. У звязку з невиконанням ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 10 956,63 грн., яка до теперішнього часу не погашена. У звязку із смертю ОСОБА_2 банк звернувся із вимогою кредитора до спадкоємців 19/19-338/5019 від 16.06.2016 року до Магдалинівської нотаріальної контори за місцем реєстрації спадкодавця. Згідно листа Магдалинівської державної нотаріальної контори від 30.06.2016 за № 725/02-14 «після померлого ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 214/2015, згідно якої мається спадкоємець за законом». У звязку з чим банк звертався до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення доказів, яку було задоволено 28.12.2018 року. На виконання вказаної ухвали державним нотаріусом Магдалинівської нотаріальної контори надано відповідь № 58/02-14 від 25.01.2019 року про те, що спадщину після померлого ОСОБА_2 прийняв його син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. 01.02.2019 року за вих. № 103.20-12/1-123/9868/2019-03/вих. на адресу спадкоємця ОСОБА_1 направлено вимогу щодо виконання зобовязань спадкодавця перед кредитором. З урахуванням викладено просить стягнути з відповідача вказану суму.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позов не надав.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

18 березня 2014 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 3 до договору № 676606 про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки.

Вказаним додатковим договором внесено зміни до договору № 676606 від 30.05.2013 року, визначено що банк відкриває клієнту рахунок. Поточний рахунок 5709 в гривня України, код банку 305482. Банк надає клієнту платіжну карту Mastercard Debit Standart та ПІН конверт до неї. Банк встановлює клієнту кредит у сумі 10 500,00 грн.

В п. 4.7 визначено, що сторони погодили, що у випадку смерті клієнта, оголошення клієнта померлим або безвісно відсутнім, таким, що знаходиться у розшуку або засудженим до позбавлення волі та інших випадках передбачених чинним законодавством України строк виконання зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, вважається таким, що настав з моменту настання зазначених обставин, при цьому строк дії платіжної картки припиняється, а також банк припиняє нарахування процентів з дати настання вище вказаних обставин. В цьому випадку банк має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок звернення грошових коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого в банку, реквізити якого відомі стороні. Положення цього пункту не позбавляють банк права вживати інших заходів на задоволення вимог банку задля виконання клієнтом вимог цього договору.

Водночас до суду не надано сам примірник кредитного договору № 676606 від 30.05.2013 року, проте надано лише розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, в якому зазначено, що станом на 01.06.2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед банком складає: - прострочена заборгованість по кредиту 10463,81 грн.; прострочені нарах.дох. за кредитом 489,32 грн.; - прострочена комісія за кредитом 3, 50 грн. Всього заборгованість в розмірі 10956,63 грн.

05.05.2015 року помер ОСОБА_2, про що 12.05.2015 року здійснено реєстраційним запис актів цивільного стану, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 12.05.2015 року серії І-КИ № 633034.

Листом № 19/19-338/5019 від 16.06.2016 року банк надіслав вимогу кредитора до спадкоємців, на адресу Магдалинівської державної нотаріальної контори.

Листом від 30.06.2016 року, зареєстрованим в банку за вх. № 2749 від 11.07.2016 року завідувачка Магдалинівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 повідомила банк про те, що після померлого 05.05.2015 року ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 214/2015. Повідомлено, що мається спадкоємець за законом, якого доведено до відома про наявність заборгованості перед банком.

Листом від 25.01.2019 року № 58/02-14, на виконання ухвали від 28.12.2018 року Магдалинівська державна нотаріальна контора повідомила Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області про те, що в архіві мається спадкова справ № 214/2015 після ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 05.05.2015 року. Спадщину прийняв син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадкове майно складається з житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: селище Магдалинівка, вул. Миру, 11. Свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок на користь сина ОСОБА_1 було видано 07.07.2016 року.

01.02.2019 року банком направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу кредитора до спадкоємця про сплату заборгованості в розмірі 10 956,63 грн.

Оцінюючи надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, суд вважає, що позов не підлягає задоволення за недоведеністю, виходячи з наступного.

Предметом позову в даній справи є стягнення кредитної заборгованості з особи, яка не була стороною кредитного договору, з підстав виникнення такого обовязку в силу вимог ст. 1282 ЦК України.

Таким чином дослідження підлягає два питання, перше щодо обґрунтованості вимог в частині наявності кредитної заборгованості спадкодавця, підстав її виникнення, розрахунку, тощо, та друге питання щодо дотримання кредитором порядку предявлення вимоги до спадкоємця, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобовязані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так до матеріалів справи позивачем не надано примірник кредитного договору від 30.05.2013 року № 676606 укладений між банком та ОСОБА_2.

Окрім того, наданий до матеріалів справи розрахунок суми заборгованості має форму та зміст довідки, згідно якого констатується факт наявності заборгованості за кредитним договором на суму 10 956,63 грн.

Тому наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № 676606 від 30.05.2013 року не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юристів (юридичний відділ)- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, що дотримання порядку предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців вбачається наступне.

ОСОБА_2 (боржник) помер 05.05.2015 року, ч.ч. 2-4 ст. 1281 ЦК (редакції 05.04.2015) визначала, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з нормою ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обовязків, зазначених у ст.1219 ЦК (стст.1218, 1231 цього кодексу).

Відомостей коли саме банку стало відомо про смерть ОСОБА_2 не надано, тому суд виходить з того, що вказане відбулось не пізніше 16.06.2016 року (дати коли банком направлено вимогу до спадкоємців на адресу Магдалинівської державної нотаріальної контори). Відомості про наявність спадкоємця банку стали відомі 11.07.2016 року, після отримання листа від 30.06.2016 року № 725/02-14, іншого сторонами не доведено.

Стаття 1281 ЦК України (ч.ч. 2,3,4) (в редакції 11.06.2016 року) визначала, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином починаючи з 11.07.2016 року почав спливати шестимісячний строк предявлення вимог кредитора до спадкоємця боржника. З вказаного періоду та протягом шести місяців від вказаної дати вимоги до спадкоємця боржника не предявлялись, іншого позивачем не доведено.

Водночас в грудні 2018 року банк звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів та на виконання ухвали суду від 28.12.2018 року нотаріус повідомив про спадкоємця ОСОБА_1 (відповідача по справі) та 01.02.2019 року банком направлено на його ім'я вимогу.

Вказані обставини не можуть розцінюватись судом як підтвердження того, що саме в 2019 році банк дізнався про спадкоємця, оскільки про факт смерті боржника та наявності спадкової справи банку було відомо з липня 2016 року.

Редакція ст. 1281 ЦК України станом на 01.01.2019 року була аналогічна, як вище наведено, та була змінена 04.02.2019 року.

Станом на час розгляду справи редакція ст. 1281 ЦК України змінена у звязку з введенням в дію 04.02.2019 року Закону № 2478-VIII від 03.07.2018, та визначено, що кредиторові спадкодавця належить предявити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право предявити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст.1282 ЦК спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК строки це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

В даному випадку суд вважає, що позивачем пропущено строк передбачений ст. 1281 ЦК України, що є також підставою для відмови у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-83, 137, 141, 263-265, 274-279, 274, 280 289 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 26.04.2019 року.

Суддя А.О.Кошля