Справа №627/443/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Каліберди В.А.,

при секретарі - В`юнник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ подання Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорна К.В. в порядку ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.440 ЦПК України звернулася до суду з зазначеним вище поданням, в якому просить надати дозвіл на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично належить боржнику ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження ВП №27301710 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-43/10, виданого 01.09.2010 р. Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на корись ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», заборгованість за кредитним договором №6125179 від 25.02.2008 року в розмірі 209 664 грн., витрати, пов`язані з оплатою держмита в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржниця ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 621 від 25 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ХРНО ОСОБА_2 Д. є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 земельну ділянку не було перереєстровано та відповідно наявної інформації Державного земельного кадастру власником ділянки значиться попередній власник ОСОБА_3 , але фактично дана земельна ділянка належить боржнику ОСОБА_1 .

Згідно перевірки автоматизованої системи "НАІС" та "ДАЇ 2000" за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби. Згідно відповідей органів пенсійного фонду України, боржник на обліку не перебуває. Згідно відповідей державної фіксальної служби, боржник не отримує доходи та не працевлаштований, відсутні відкриті рахунки у банківських установах. Як вбачається з вище наведеного,

за боржником відсутнє майно для задоволення вимог стягувана.

Також зазначена земельна ділянка передана божником в іпотеку стягувану ПАТ «ПУМБ» згідно договору іпотеки № 6125576 від 25.02.2008 року.

З метою повного та своєчасного виконання рішення суду 30.08.2018 року постановою про опис та арешт майна боржника було проведено опис та арешт вищевказаної іпотечної земельної ділянки.

Тому з метою забезпечення виконання виконавчого документу в рамках вищевказаного виконавчого провадження, відкритого щодо боржника ОСОБА_1 державний виконавець Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області звернувся в суд з даним поданням.

В судове засідання державник виконавець не з`явився, однак надав заяву про розгляд подання у його відсутність , подання підтримав з мотивів, наведених у ньому.

Розгляд подання здійснено без повідомлення учасників справи за участю державного виконавця, що відповідає положенням ч.11 ст.440 ЦПК України.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які послався державний виконавець як на обґрунтування своїх вимог, що викладені у відповідному поданні та підтверджені доданими до неї доказами, на підставі норм матеріального права прийшов до таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями частин 1, 2, 3 статті 56 вказаного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

За частинами 3, 4 статті 50 цього ж Закону, у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Дана норма закону кореспондується із пунктом 10 статті 440 ЦПК України, яка передбачає, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Як зазначено в ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.6 ст.48 вказаного Закону, стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження ВП №27301710 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-43/10, виданого 01.09.2010 р. Краснокутським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на корись ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», заборгованість за кредитним договором №6125179 від 25.02.2008 року в розмірі 209 664 грн., витрати, пов`язані з оплатою держмита в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Також, як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем для підтвердження відсутності першочергового майна боржника до подання було долучено:

-відповідь Державної фіскальної служби України від 26.09.2018 року про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями, відповідно до якої боржник в органах ДПС не перебуває;

-відповідь Державної фіскальної служби України від 26.09.2018 року про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб стосовно ОСОБА_1 , згідно якої інформація щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум отриманого з них податку в ДРФО відсутня;

- відповіді Пенсійного фонду України від 20.09.2018 року про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якої за результатом обробки запиту інформації не знайдено;

- відповіді Пенсійного фонду України від 20.09.2018 року про осіб - боржників, які отримують пенсію стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якої за результатом обробки запиту інформації не знайдено.

З огляду на зазначене, у боржника відсутнє майно попередньої черги (кошти), на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду, однак вказане майно відсутнє станом на 20.09.2018 року, натомість доказів відсутності майна станом на час звернення до суду з поданням, матеріали подання не містять.

Окрім цього, матеріали подання не містять доказів відсутності у боржника рухомого майна.

Також, за наслідками проведених виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника також встановлено, що державний виконавець у своєму поданні ставить питання про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За змістом ч.10 ст. 440 ЦПК України судом вирішується питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Як вбачається зі змісту подання, державий виконавець стверджує, що відповідно до наявної інформації Державного земельного кадастру власником земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 на даний час є попередній власник ОСОБА_3 , однак матеріали подання підтвердження вказаної інформації з Державного земельного кадастру не містять, що позбавляє суд можливості встановити дійсного власника земельної ділянки на час звернення державного виконавця до суду з поданням про про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, тобто матеріали подання не містять доказів того, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_2 від 25 лютого 2008 року не перереєстровано за ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи те, що вказане розглядається без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні подання Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, оскільки матеріали подання не містять доказів відсутності майно боржника попередньої черги (коштів, рухомого майна), а також наявності у боржника ОСОБА_1 нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 259, 260, 268, 353, 354, 440 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.А.Каліберда