Справа № 299/676/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

при секретарі: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року, ухваленого суддею Леньо В.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (змінено найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (змінено найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", надалі Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір MKG0SE00000542 від 18.09.2006 року, згідно умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. У зв`язку з неналежним виконання умов договору станом на день смерті позичальника його заборгованість перед Банком становить в розмірі 93817,24 грн. Спадкоємцями після смерті позичальника є відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , так як останні проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, 10.04.2017 року банком направлена претензія (вимога кредитора) до Виноградівської державної нотаріальної контори. 10.05.2017 року банком отримано відповідь з Виноградівської державної нотаріальної контори, в якій заначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 , із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії ПАТ «КБ «ПриватБанк». Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 29.10.2017 року до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № MKG0SE00000542 від 18.09.2006 року становить 93817,24 грн., яка складається з наступного: 7900,64 грн. - заборгованість за кредитом; 34542,36 гри. - заборгованість за відсотками; 3600,00 гри. - заборгованість з комісії; 47774,24 грн. - заборгованість з пені. За наведених обставин, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № MKG0SE00000542 від 18.09.2006 року в розмірі 93817,24 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року у задоволенні позову - відмовлено.

На дане рішення Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що позивачем не подано доказів і не доведено, що відповідачі прийняли спадщину за померлим позичальником та неправомірно відмовив у заявленому позові.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не доведено, що відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 та що вони прийняли спадщину після його смерті.

З даними висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 був укладений кредитний договір MKG0SE00000542 від 18.09.2006 року, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 07.11.2012 року (а.с.14).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості, станом на дату смерті заборгованість позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» по укладеному договору від 18.09.2006 року становить 93817,24 грн., яка складається з наступного: 7900,64 грн. - заборгованість за кредитом; 34542,36 гри. - заборгованість за відсотками; 3600,00 гри. - заборгованість з комісії; 47774,24 грн. - заборгованість з пені (а.с. 5-6).

Банком було складено претензію кредитора в порядку ст. 1218 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_3 , яку було направлено до Виноградівської державної нотаріальної контори (а.с. 19).

Листом Виноградівської державної нотаріальної контори Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» було повідомлено про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» та повідомлено, що коли стане відомо про наявність спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 , їм буде повідомлено про надходження претензії та роз`яснено ст.1218 ЦК України (а.с. 19, 101,130).

Обґрунтовуючи заявлений позов, Банк вказує на те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини з посиланням на копії паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

З даного приводу слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, яки обраховується з моменту її відкриття.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно листа регіонального сервісного центру в Закарпатській області від 26 квітня 2018 року № 31/7-15а/з, станом на 26.04.2018 року за ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані (а.с.73).

Відповідно до інформаційної довідки № 118989223 від 29 березня 2018 року, ОСОБА_3 не мав жодного нерухомого майна (а.с.75).

Апеляційний суд вважає помилковим посилання позивача в обґрунтування позову на прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини за померлим ОСОБА_3 на відмітку в їх паспорті щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини особою саме з фактом постійного проживання з спадкодавцем, а не реєстрацією місця проживання.

Апеляційний суд констатує, що відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не є безумовним свідченням постійного проживання особи за такою адресою, як про це вказує позивач.

В даному випадку, Банком при поданні позову до суду в додатках до нього подано копії паспорту позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

Однак, належних та допустимих доказів про те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент смерті позичальника ОСОБА_3 проживали разом з ним матеріали справи не містять.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що банк не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке (рухоме, нерухоме) майно чи право на таке майно.

Так, згідно листа регіонального сервісного центру в Закарпатській області від 26 квітня 2018 року № 31/7-15а/з, станом на 26.04.2018 року за ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані (а.с.73).

Відповідно до інформаційної довідки № 118989223 від 29 березня 2018 року, ОСОБА_3 не мав жодного нерухомого майна (а.с.75).

З огляду на викладене, суд першої інстанції з врахуванням вищенаведених обставин правильно встановив, що Банком не подано до суду жодних письмових підтверджень про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є спадкоємцями ОСОБА_3 та, що вони фактично прийняли спадщину за ним.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: