ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9826/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/606/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув в письмовому провадженні за наявними у справі доказами в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції - 05.03.2019,

У С Т А Н О В И В:

17.09.2018 ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час його навчання в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання або досягнення дитиною 23-річного віку.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано, від якого мають сина ОСОБА_4, який наразі навчається на другому курсі за державним замовленням в Чернігівському національному технологічному університеті на денній формі навчання. Позивач здійснює оплату навчання, проїзд до місця навчання, харчування, забезпечує сина одягом, учбовими матеріалами. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, у зв'язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, в розмірі 500 грн щомісяця на період його навчання в Чернігівському національному технологічному університеті, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 17.09.2018. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом збільшення суми, яка підлягає стягненню, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі 1500 грн щомісяця. Скаржник зазначає, що вона не мала змоги безперешкодно отримати всю інформацію про матеріальне становище платника аліментів і надати її суду, тому весь тягар доказування неспроможності платити аліменти лягає на відповідача. Позивач вказує, що нею на підтвердження її вимог було надано скриншоти з Інтернет ресурсів, з яких вбачається, що відповідач подає оголошення про здійснення ним підприємницької діяльності, робить посилання на використання ним дороговартісної апаратури, що також підтверджує задовільний майновий стан відповідача. В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач підтвердив, що декілька разів виїжджав за кордон як для відпочинку, так і для пошуку роботи, користуючись при цьому повітряним транспортом, що також підтверджує його задовільний матеріальний стан. Скаржник наполягає на тому, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач неспроможний сплачувати аліменти на дитину у заявленому в позові розмірі. Звертає також увагу суду на те, що дитина має вік 19 років, професійно займається спортом, тому потребує посиленого харчування, а визначена судом сума аліментів не перевищує розмір витрат, які здійснюються лише на оплату пересування громадським транспортом для відвідування навчання та місця тренування. Крім того, вартість навчання становить 6379 грн на семестр, і це стало відомо вже після винесення судом рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а судове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.02.2019 без змін, визнавши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з держанням норм матеріального і процесуального права. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що він не має постійної роботи, розмір його місячного заробітку складає 2000-2500 грн, в той час як доходи позивача складають в середньому 23160 грн щомісячно, тому позивач, жодного разу не надаючи суду довідку про свої доходи, вказуючи на свою незгоду з сумою аліментів, маніпулює інформацією та вводить суд в оману. Чим керувалась позивач, визначаючи суму аліментів до стягнення в розмірі 1500 грн щомісячно, також невідомо. Відповідач просить врахувати співвідношення його доходів та доходів позивача, і недоцільність збільшення розміру аліментів. Також ОСОБА_3 просить звернути увагу на те, що позивач, будучи працівником суду, допустила порушення законодавства в сфері охорони службової інформації, коли отримувала інформацію із інтернет сайту, використання якого знаходиться під забороною. Відповідач вважає, що направивши запит до прикордонної служби України стосовно перетинань ним кордону України, позивач вторглась у його особисте та сімейне життя. Звертається увага суду також на те, що ОСОБА_4 професійно займається спортом та отримує дохід, який має бути врахований при визначенні розміру аліментів. ОСОБА_3 зазначає, що він не відмовляється надавати матеріальну допомогу синові на навчання, але просить суд прийняти рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок ОСОБА_4 На думку відповідача, сума аліментів у 500 грн є оптимально і становить приблизно 40 відсотків щомісячної вартості контракту на навчання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони, які є працездатними, зобов'язані утримувати свого сина, який продовжує навчання, відповідач може надавати матеріальну допомогу в сумі 500 грн.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими, а наведені в апеляційній скарзі аргументи колегія суддів не вважає підставними, враховуючи наступне.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Відповідно до довідки №1100/69 від 14.09.2018 (а.с.9) Чернігівського національного технологічного університету ОСОБА_4 є студентом 2 курсу денної форми навчання за державним замовленням, період навчання з 01.09.2016 по 30.06.2021.

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на сина ОСОБА_4, який продовжує навчання.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина, у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 500,00 грн щомісячно, на час його навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, суд першої інстанції, врахувавши, що син сторін навчається на денній формі за державним замовленням, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та те, що доказів утримання відповідачем непрацездатних батьків та малолітньої дитини, батьком якої він не є, дійшов обґрунтованого висновку, що аліменти в розмірі 500,00 грн відповідають потребам ОСОБА_4 у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу.

Посилання позивача на спроможність відповідача надавати повнолітньому сину матеріальної допомоги в розмірі 1500 грн жодними доказами не підтверджено.

До свого відзиву на позов відповідачем були надані докази на підтвердження свого незадовільного майнового стану. Зокрема, з довідки Чернігівського міського центру зайнятості №2768 від 03.10.2018 встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як безробітний з 12.01.2018, його дохід за період з 12.01.2018 по 30.09.2018 становить 17 640,58 грн (а.с.34).

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як зазначено вище, будь-яких доказів, що підтверджують можливість відповідача надавати матеріальну допомогу сину у зв'язку з його навчанням в розмірі 1500 грн, позивач суду не надала. Скриншоти оголошень не свідчать про наявність у відповідача додаткового заробітку.

Твердження позивача ОСОБА_2 про те, що вона не мала змоги безперешкодно отримати всю інформацію про матеріальне становище платника аліментів, а тому тягар доказування покладається на відповідача, не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Позивач ОСОБА_2 зазначеним правом не скористалась, відповідне клопотання до суду першої інстанції не подавалось.

Надана до апеляційної скарги фотокопія договору №1726 від 18.03.2019 про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, з якої вбачається, що наразі ОСОБА_4 навчається на платній основі, не може бути прийнята апеляційним судом як доказ, оскільки зазначена обставина не існувала ні на час звернення ОСОБА_2 з позовом, ні на час розгляду справи судом першої інстанції, та є самостійною підставою позову, яка не досліджувалась судом першої інстанції, а тому згідно із приписами ч.6 ст.367 ЦПК України не приймається і не розглядається в суді апеляційної інстанції.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Повний текст складений 06.05.2019.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова