Провадження №22-ц/812/798/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

8 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 490/2741/13-ц за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу, яка постановлена Центральним районним судом м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко О.А. у приміщенні цього суду 21 лютого 2019 року за скаргою

ОСОБА_1

на дії та бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у справі за позовом

ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Кредитний Альянс»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 , який є стягувачем у виконавчому провадженні з виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року про стягнення на його користь 36 679 грн. 45 коп. з Кредитної спілки «Кредитний Альянс», звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання вказаного рішення.

Так, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року було скасовано повідомлення державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні, про повернення виконавчого документу стягувачу, визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаїв під час відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача від 16 травня 2018 року.

Проте, державним виконавцем вимог ухвали суду від 20 вересня 2018 року не виконано, оскільки не прийнято її до виконання та відмовлено у відновлені виконавчого провадження.

На пропозицію державного виконавця заявником була подана нова заява про відкриття виконавчого провадження 17 грудня 2018 року, однак виконавче провадження було відкрито лише 09 січня 2019 року, тобто з порушенням визначених ЗУ "Про виконавче провадження" строків.

Зазначає, що постанову про відкриття провадження від 09 січня 2019 року ним отримано особисто 17 січня 2019 року, отже строк на її оскарження до суду ним не пропущено.

За вказаних обставин ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року щодо невідновлення виконавчого провадження за виконавчим листом від 14 червня 2013 року, а також неправомірною бездіяльність під час відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача від 17 грудня 2018 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року вказана скарга задоволена частково, визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області під час прийняття заяви ОСОБА_1 від 17 грудня 2018 року про примусове виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року на підставі виконавчого листа № 490/2741/13-ц, виданого 14 червня 2013 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не надано доказів, що протягом місяця ним було пред`явлено до виконання оригінал виконавчого листа повернутого стягувачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане судове рішення скасувати в частині відмови в задоволенні заявлених вимог та задовольнити скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в зв`язку із скасуванням повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, державний виконавець безпідставно не відновив виконавче провадження та повідомивши в усній формі що не може цього зробити, запропонував подати нову заяву про відкриття виконавчого провадження.

ДВС надала відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому зазначено про необхідність відмовлення в задоволенні апеляційної скарги оскільки підстав для відновлення виконавчого провадження за раніше поданою заявою немає, а стягувачем було подано нову заяву про відкриття виконавчого провадження за якою саме і було провадження відкрито.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року стягнуто з Кредитної спілки "Крединий Альянс" на користь ОСОБА_1 суму внеску за договором по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 18 від 30 квітня 2009 року в сумі 36 679 (тридцять шість тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 45 коп., з яких: грошовий внесок - 25000 грн. 00 коп., нараховані та несплачені відсотки - 11 679 грн. 45 коп.

12 червня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист (а.с. 74).

03 травня 2018 ОСОБА_1 звернувся до Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення суду (а.с. 73).

Вказана заява зареєстрована виконавчою службою 08 червня 2018 року за вхідним номером 9301 (а.с. 73).

11 червня 2018 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Галкіною М.А. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач не надав на підтвердження сплати авансованого внеску (а.с. 56).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документу стягувачу було задоволено.

Скасовано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області від 11 червня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа №490/2741/13-ц, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 14 червня 2013 року (а.с. 81-84).

Визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області під час прийняття заяви ОСОБА_1 від 16 травня 2018 року про примусове виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2013 року на підставі виконавчого листа № 490/2741/13-ц, виданого 14 червня 2013 року.

18 жовтня 2018 року копія вказаної ухвали суду доставлена кур`єром суду до Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області (а.с. 113).

Із змісту скарги ОСОБА_1 слідує, що державний виконавець не вчиняв будь-яких дій щодо відновлення провадження на підставі зазначеної ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року, а на звернення ОСОБА_1 пояснив, що без повторної заяви стягувача поновлювати виконавче провадження не буде.

Вказане твердження державним виконавцем не спростовано, а навпаки підтверджується повторно поданою заявою ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 17 грудня 2018 року та постановою головного державного виконавця Галкіної М.А. про відкриття виконавчого провадження №58021890 від 09 січня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 490/2741/13-ц від 14 червня 2013 року (а.с. 97, 100).

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання неправомірних дій державного виконавця з приводу виконання ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року та невідновлення виконавчого провадження, районний суд виходив з того, що заявником не надано доказів того, що з часу надходження ухвали суду від 20 вересня 2018 року, а саме протягом місяця з 18 жовтня 2018 року ним було пред`явлено до виконання оригінал виконавчого листа, який був повернутий стягувачу.

Проте, такий висновок не відповідає наведеній в судовому рішенні практиці Європейського суду з прав людини, стосовно того, що вказаний суд в своїх рішеннях зазначає, що державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур. Також, такий висновок не ґрунтується на правових нормах, які регулюють спірні правовідносини.

Так, після скасування ухвалою суду від 20 вересня 2018 року повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 11 червня 2018 року в провадженні державного виконавця Галкіної М.А. залишилась заява стягувача ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження від 08 червня 2018 року.

Наведеною ухвалою суду, визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаїв під час прийняття вказаної заяви ОСОБА_1 від 08 червня 2018 року, то державний виконавець був зобов`язаний вжити правомірні дії щодо розгляду вказаної заяви.

Початок примусового виконання рішення врегульовано ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ч. 5 вказаної статті визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Центральний ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області отримав копію ухвали суду про визнання неправомірними дій державного виконавця 18 жовтня 2018 року, а 19 жовтня 2018 року виконавче провадження за заявою стягувача від 08 червня 2018 року не було відкрито, як того вимагає закон, будь яких інших процесуальних рішень щодо цієї заяви також не було прийнято державним виконавцем. Тобто отримавши судове рішення про визнання повідомлення про повернення виконавчого документа неправомірним, державний виконавець не вжив будь-яких заходів щодо розгляду заяви стягувача від 08 червня 2018 року, залишивши її фактично без реагування.

Вказані обставини свідчать про неправомірну бездіяльність державного виконавця Галкіної М.А. даної виконавчої служби в провадженні якої перебувала заява стягувача від 08 червня 2018 року щодо її розгляду та прийняття відповідного процесуального рішення. Саме ці обставини є змістом скарги ОСОБА_1 , а тому визначення цих обставин як неправомірні дії, про що вказав заявник, замість неправомірної бездіяльності не є перешкодою для визнання їх такими.

Натомість районний суд не встановив дійсних обставин справи на які посилався заявник ОСОБА_1 в своїй скарзі, та помилково застосував положення ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» на що також посилався заявник.

Так, наведена норма встановлює порядок відновлення виконавчого провадження в разі визнання незаконною судом постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, тоді як в спірних правовідносинах виконавчий документ повернуто повідомленням, а не постановою, і без відкриття виконавчого провадження, що унеможливлює його відновлення за правилами цієї норми.

Натомість, спірні правовідносини, як зазначено вище, регулюються положеннями ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку з чим саме ця норма підлягає застосуванню у даній справі.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення районного суду переглядається в частині відмови в задоволенні скарги, його законність в іншій частині не переглядається.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведені висновки, оскаржуване рішення районного суду в частині відмови в задоволенні вимог слід скасувати, бездіяльність державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Галкіної М.А. щодо виконання ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 вересня 2018 року визнати неправомірною, зобов`язати державного виконавця прийняти процесуальне рішення щодо заяви ОСОБА_2 від 08 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні скарги про визнання неправомірними дій під час виконання ухвали суду від 20 вересня 2018 року скасувати.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Галкіної М.А. щодо невжиття заходів для розгляду та прийняття відповідного процесуального рішення стосовно заяви ОСОБА_1 від 08 червня 2018 року, в зв`язку з отриманням ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2018 року .

Зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління у Миколаївській області Галкіну М.А. прийняти процесуальне рішення за заявою стягувача ОСОБА_1 від 08 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №490/2741/13 від 14 червня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова