Провадження №2/428/1090/2019
10 травня 2019р. Сєвєродонецький міський суд
Луганської області у складі:
головуючого судді Юзефовича І.О.
при секретарі Продченко О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області,
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надходило.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Оскільки позивач ОСОБА_1 в наданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 10.05.2019р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі.
Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Відповідно до вимог статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначені поїздки із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.
З аналізу вищезазначеного вбачається, що предметом розгляду при вирішенні вказаної категорії справ є: відповідність такої поїздки до іншої країни інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретної країни та конкретного періоду часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.
В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітні діти: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, в той час як відповідач самоусунувся від будь-якого спілкування з дітьми, їх виховання та утримання, що суперечить інтересам дітей, які мають право на здоровий образ життя та право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє їх цих прав, враховуючи наявність родичів за межами України.
Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 не підтримує зв`язку з дітьми та колишньою дружиною і протилежного ним не доведено, не може або не бажає дати згоди на виїзд за кордон України його неповнолітнім дітям: дочці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а такий тимчасовий виїзд дітей за кордон надасть їм можливість розвитку та відпочинку, відповідатиме інтересам дітей, буде сприяти їх всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дітей права та можливості спілкуватися з батьком, то суд вважає за можливе надати неповнолітній ОСОБА_4 та неповнолітньому ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2 у супроводі їх матері ОСОБА_1 строком з дня набрання рішення законної сили по 01.03.2012р. до Російської Федерації, за виключенням виїзду на постійне місце проживання.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України , суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.н. НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , і.н. НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_7 ) про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди та супроводу батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області (місце знаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 32), задовольнити частково.
Надати неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у супроводі їх матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком з дня набрання рішенням суду законної сили по 01.03.2020р., за виключенням виїзду на постійне місце проживання.
У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя