Дата документу 26.04.2019
Справа № 320/3324/19
Провадження № 2-о/320/448/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Гнатик Г.В., за участю секретаря Панченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, зацікавлена особа: Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця, в інтересах якої на підставісві доцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3969 від 15.06.2011, ордеру на надання правової допомоги серії ЗП № 7313 від 24.04.2019 року, діє адвокат ОСОБА_2, звернулася в суд з зазначеною заявою, в якій просить встановити факт смерті її батьків: батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 18 січня 2019 року в м. Феодосія АР Крим та матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 24 січня 2019 року в м. Феодосія АР Крим.

У заяві вказала, що вона звернулася до Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з заявою про державну реєстрацію смерті матері, але їй було відмовлено, тому просила встановити факт смерті ОСОБА_4 у судовому порядку.

У судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, від її представника ОСОБА_2 надійшло клопотання, про розгляд заяви без її участі, заяву просить задовольнити.

Представник зацікавленої особи Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без представника відділу, заперечень по справі не має, тому суд вважає за можливе прийняти рішення по справі у відсутності сторін, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з п.5 ч.1 ст.293, п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в т.ч., встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Ст.317 ЦПК України встановлює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Так, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1).

Такі справи розглядаються судом невідкладно з моменту надходження відповідної заяви (ч.2).

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження І-ЯК № 104369 від 23.02.1967 року ОСОБА_5 (мовою оригіналу) народилася 21.01.1967 року, її батьками записані: батько ОСОБА_6 ((мовою оригіналу), мати ОСОБА_7 (мовою оригіналу).

Відповідно до довідки про реєстрацію шлюбу № 604, 14.03.1987 року ОСОБА_8 (мовою оригіналу) та ОСОБА_5 (мовою оригіналу) зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Ильина» (мовою оригіналу).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу ІІ-АП № 466716, 26.02.1992 року шлюб між ОСОБА_8 (мовою оригіналу) та ОСОБА_5 (мовою оригіналу) розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини «Ильина» (мовою оригіналу).

Відповідно свідоцтва про одруження І-АП № 095354, 21.10.2000 року ОСОБА_9 (мовою оригіналу) та ОСОБА_10 (мовою оригіналу) зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Самородская» (мовою оригіналу).

Заявниця надала документи а саме: медичне свідоцтво про смерть серії 3512 №006456 від 18.01.2019, виданим «ГБУЗРК «Феодосийский медицинский центр», довідку про смерть № С-00148 від 18.01.2019 та свідоцтво про смерть серії І-АЯ №655189 від 18.01.2019, громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженеця села Пассат Балтського району Одеської області, помер 18 січня 2019 року в м. Феодосія Автономної Республіки Крим на непідконтрольній Україні території, які видані органах РАЦС на непідконтрольній Україні теритторії, а саме органом який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

Також заявниця надала копії документів, а саме копію медичного свідоцтва про смерть серії 3512 №005765 від 25.01.2019, виданим «Городскаябольница» ГБУЗРК «Феодосийский медицинский центр», довідку про смерть №С-00181 від 25.01.2019, свідоцтва про смерть серії І-АЯ №655215 від 25.01.2019, громадянка України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка села Олександрівка Павлоградського району Дніпропетровської області, померла 24 січня 2019 року в м. Феодосія Автономної Республіки Крим на непідконтрольній Україні території, які видані органах РАЦС на непідконтрольній Україні теритторії, а саме органом який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

24.04.2019 року заявником отримано відмову Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у проведенні реєстрації смерті її батьків у звязку з ненаданням документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт смерті відповідної форми та розяснені інші підстави для реєстрації факту смерті оскільки заявником на підтвердження факту його смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Вказані документи не є офіційним документами, відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на підставі яких можливо провести державну реєстрацію смерті.

Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 зазначеного Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Ч.1 ст.17 зазначеного Закону України передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно з ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.

П.5 р. ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров я України від 8 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою.

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у своєму висновку Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туречинни », зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_3 помер 18.01.2019 року в м.Феодосія АР Крим, та ОСОБА_4 померла 24.01.2019 року в м.Феодосія АР Крим, яке знаходиться на тимчасово окупованій території Україні, при постановленні рішення, суд не приймає до уваги копію свідоцтво про смерть серії І-АЯ №655189 від 18.01.2019 року та копію свідоцтва про смерть серії І-АЯ №655215 від 25.01.2019року, як допустимий доказ на підтвердження факту смерті осіб, оскільки воно видано установою, яка розташована на тимчасово окупованій території, і в силу вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює ніяких правових наслідків.

З викладеного вище, вбачається, що заявником надано достатньо доказів того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно помер 18.01.2019 року на тимчасово окупованій території України та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно померла 24.01.2019 року на тимчасово окупованій території України, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому порядку. Доказів, які б спростовували факт смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду не надано.

Керуючись ст.4, 5,12, 13,76-82,89,141,258,263-265,293,315 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, місце народження с. Пассат Балтського району Одеської області, яка настала 18 січня 2019 року на території м. Феодосія АР Крим.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, місце народження с. Олександрівка Павлоградського району Дніпропетровської області, яка настала 24 січня 2019 року на території м. Феодосія АР Крим.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя: Г.В. Гнатик