ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4525/19 Справа № 210/6511/18 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2019 року, яке постановлено суддею Вікторович Н.Ю. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 28 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року представник позивача ОСОБА_1, - ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я та просив стягнути на користь позивача 9205,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач, працюючи з 01 червня 2000 року по 22 вересня 2010 року сортувальником-здавачем металу (бригадиром) ЦПМП Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - відповідач/ПАТ «АМКР»), здійснювала сортування пачок некондиційної або кондиційної металопродукції по довжині та профілям в спеціальні накопичувачі, ручне ув'язування готової пачки продукції, робота з електромостовим краном (подача некондиційної або кондиційної металопродукції після зважування на робоче місце сортувальника-здавача, переміщення на склад готової продукції).

Протягом зазначеного періоду підпадала під вплив фактору шуму, який перевищував ГДР через недосконалість її робочого місця.

Також позивач, працюючи з 26 липня 1999 року по 01 червня 2000 року каніліровником дроту ЦПМП ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», виконувала протягом зазначеного періоду виробничі операції, пов'язані з впливом шуму, показники котрого перевищували нормативи. Загальний стаж роботи на підприємстві відповідача, за професією в умовах впливу шкідливих факторів, складає 11 років 01 місяць.

Умови праці на робочому місці сортувальника-здавача металу (бригадира) ЦПМП ПАТ «АМКР», згідно інформаційної довідки про умови праці №2/2-11-3/2760 від 07 липня 2011 року, підготовленої ДЗ «Дзержинської райСЕС» та її карт умов праці, відносяться по шуму до III класу 2 ступеня (п.13 Акту П-4).

У зв'язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічне професійне захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №1359 від 08 жовтня 2015 року, позивачу встановлено діагноз: Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (далі по тексту - туговухість) (п.14 Акту П-4).

Причинами виникнення професійного захворювання є - шум: 87-90 дБА при ГДР 80 ДБА. У зв'язку із заподіянням шкоди, позивач, 01 грудня 2015 року, пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де їй було визначено ступень втрати професійної працездатності - 5% по туговухості. В результаті професійного захворювання позивачу спричинена моральна шкода, яка виражається у тому, що вона проходить численні курси лікування, медичні огляди та обстеження, порушено її нормальні життєві зв'язки, вона позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною втомою, слабкістю, болями тощо.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я - 9205,00 гривень (дев'ять тисяч двісті п'ять гривень 00 коп.).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 гривні.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АМКР» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, його незаконність і необґрунтованість.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що при укладені трудового договору між сторонами позивача було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, її права та пільги і компенсації за роботу в таких умовах. При цьому зазначає, що підприємство відповідача не вчиняло будь-яких порушень законодавства про працю щодо позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання.

Окрім того, відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, а також сталій судовій практиці Дніпропетровського регіону.

Також, відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції надав більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо покладення на відповідача обов'язку з відшкодування моральної шкоди, та як наслідок винесення незаконного судового рішення.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працювала на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 01 червня 2000 року по 22 вересня 2010 року сортувальником-здавачем металу (бригадиром) ЦПМП ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та з 26 липня 1999 року по 01 червня 2000 року каніліровником дроту ЦПМП ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.16-22, 23-26).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м.Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №1359 від 08 жовтня 2015 року, позивачу встановлено діагноз: Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (далі по тексту - туговухість) (п.14 Акту П-4) (а.с.12-13).

Згідно з Актом №27 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 листопада 2015 року причиною професійного захворювання є шум: 87-90 дБА при ГДР 80 дБА (п.17 Акту) (а.с.9-11).

Умови праці на робочому місці сортувальника-здавача металу (бригадира) ЦПМП ПАТ «АМКР», згідно інформаційної довідки про умови праці №2/2-11-3/2760 від 07 липня 2011 року, підготовленої ДЗ «Дзержинської райСЕС» та її карт умов праці, відносяться по шуму до III класу 2 ступеня (п.13 Акту П-4) (а.с.27-33).

Первинним висновком МСЕК від 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 5% з 23 листопада 2015 року, безстроково, у зв'язку з професійним захворюванням (туговухість), групу інвалідності не встановлено (а.с.7-8).

У зв'язку з професійним захворюванням, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою-епікризом із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.14-15) Відповідно до медичних документів позивачу рекомендовано спостереження лікарів, амбулаторне та стаціонарне лікування, оздоровлення в профілакторіях, санаторно-курортне лікування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем в період праці на підприємстві відповідача, тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується актом № 27 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 листопада 2015 року, що причиною професійного захворювання позивача є робота на протязі 11 років 01 місяцю в умовах шуму - 87-90 дБА при ГДР 80 дБА (п.17 Акту) (а.с.9-11).

Отже, в судовому засіданні був встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманням нею на виробництві відповідача, де вона пропрацювала більше 11 років в умовах шкідливих факторів професійного захворювання, у зв'язку з чим вона втратила професійну працездатність у загальному розмірі 05% безстроково, внаслідок чого змушена проходити численні курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч.2 ст.153, ст. 173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з ушкодження здоров'я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 05%, безстроково, стан її здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в її житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку вона отримала у зв'язку із ушкодженням здоров'я, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і в цій частині відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задовлення.

Рішення Дзержинського районного суду м.КривогоРогу від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: