Дата документу 23.04.2019 Справа № 314/3003/15-ц
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 314/3003/15 Головуючий у І-й інстанції: Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/807/485/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар Кулабухова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що зазначений кредитний договір був укладений на суму кредиту, яка склала 19499,83 долари США. Проте відповідач при укладенні договору не надав позивачці повну інформацію про умови та інші обставини, які стосуються договору, відповідно до положень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" та нормативних актів Національного банку України.

Також позивачка зазначила, що сторони фактично не досягли згоди щодо предмету, суми кредитного договору, та інших його суттєвих умов. Сама видача грошової суми була здійснена банком з грубими порушеннями вимог законодавства, а саме - банком не було відкрито банківського рахунку для перерахування з нього сум наданих кредитних ресурсів, що передбачалося відповідно до положень Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року; через це кошти, отримані позивачкою, неможливо ідентифікувати як кредит (позику).

Крім того, позивачка вказала, що зміст кредитного договору містить істотні суперечності; банк, за її думкою, під час укладення кредитного договору приховав від неї як позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та реальної відсоткової ставки за цим кредитним договором, чим ввів її в оману.

На підставі викладеного, позивач просила суд, визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір № ZPVLGA000000104 від 08.07.2008 року, та договір іпотеки квартири від того ж числа.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним кредитний договір № ZPVLGA000000104 від 08 липня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_3.

Визнано недійсним договір іпотеки квартири від 08 липня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., зареєстрований в реєстрі № 1507.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Так, судом першої інстанції було встановлено, позивачка ОСОБА_3 просила визнати недійсними укладені з відповідачем кредитний договір № ZPVLGA000000104 від 08.07.2008 року, та договір іпотеки квартири від того ж числа.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивачки про те, що відповідач при укладенні договору не надав позивачці повну інформацію про умови та інші обставини, які стосуються договору, сторони фактично не досягли згоди щодо предмету, суми кредитного договору, та інших його суттєвих умов. Сама видача грошової суми була здійснена банком з грубими порушеннями вимог законодавства, а саме - банком не було відкрито банківського рахунку для перерахування з нього сум наданих кредитних ресурсів, що передбачалося відповідно до положень Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року; через це кошти, отримані позивачкою, неможливо ідентифікувати як кредит (позику).

Таким чином, фактично суд встановив факт отримання позивачкою грошових сум, але зробив висновок про те, що кредитний договір було укладено позивачкою під впливом обману з боку іншої сторони договору - банку.

Суд першої інстанції послався на висновок експертизи від 29.05.2017 року (т.1 а.с.177-221) за яким експертом були зазначені порушення інструкцій при отримання позивачем грошових коштів у банку.

Так, експерт зазначив, що у відповідності до п.4 глави 3 "Інструкції про касові операції у банках України", затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року, та п.1.8 "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року, документальна обґрунтована видача фізичній особі-резиденту готівкового кредиту в іноземній валюті за кредитним договором відбувається шляхом відкриття клієнту поточного рахунку в банку НОМЕР_1 "Кошти на вимогу фізичній особі" для зарахування на нього суми кредиту з позичкового рахунку 2203 "Довгострокові кредити на поточні потреби, що видані фізичним особам", або іншого рахунку, передбаченого "Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України", затвердженого постановою Правління НБУ № 280 від 17.06.2004 року. Як визначено умовами Кредитного договору № ZРVLGА від 08.07.2008 року, а також письмовими відповідями представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", поточний рахунок "НОМЕР_1" ОСОБА_3 не відкривався. Згідно "Видаткового касового ордера" № 011 від 08 липня 2008 року, наданого на дослідження з боку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", видача ОСОБА_5 з каси Вільнянського відділення філії ЗРУ ЗАТ "ПриватБанк" кредитних грошей у сумі 15400,00 доларів США, визначена бухгалтерською проводкою Дебет 7562 "Довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам" - Кредит 7202, не підтверджується в повному обсязі. Визначена видача ОСОБА_5 готівкової іноземної валюту по Кредитному договору № ZРVLGА від 08.07.2008 року, з рахунку 2203…., а не з поточного рахунку Позичальника 2620…., не працівнику банку по "видатковому касовому ордеру", а не по "заяві на видачу готівки", не відповідає вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, та не може бути здійснена (проведена). На підставі вищевикладеного, в об'ємі наданих на дослідження документів, документально обґрунтовано не підтверджується операція з видачі ОСОБА_3 кредитних коштів за Кредитним договором № ZPVLGА від 08 липня 2008 року.

Тож суд першої інстанції погодився з доводами позивачки, що при укладенні спірного договору вона була введена в оману відповідачем відносно його суттєвих умов.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час укладення договору про надання грошових коштів, позичальника введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема щодо його ціни, що є підставою для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Суд першої інстанції вважав, що волевиявлення позичальника не відповідало її волі, банк ввів її в оману щодо предмету та суми договору, суттєвих його умов, при видачі грошової суми допустив численні порушення, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи.

Такі висновки суду преш інстанції зроблені без урахування чинного законодавства та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Відповідно до пункту 20 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні правовідносини.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-1341цс15.

Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв'язку зі статтею 10 ЦПК України 2004 року наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач в силу положення частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року зобов'язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

За матеріалами справи, позивач перед підписанням угоди належно і у достатній формі ознайомилася з усіма умовами цієї угоди, не зазначала, що не розуміє їх або вважає несправедливими, не висловила жодних заперечень з приводу отримання грошової суми, добровільно підписала як кредитний договір так і договір іпотеки.

При цьому судова колегія також враховує, що підписанню кредитного договору передували і інші домовленості, заповнення відповідної анкети,збір необхідних документів для отримання кредиту на купівлю житла.

При цьому позивач мала можливість ознайомитися з умовами кредитування, з'ясувати для себе всі питання, які а її думку були важливими при укладенні договору та отриманні суттєвої грошової суми. Жодних доказів на підтвердження того. що вона не могла з'ясувати умови кредитування через оманливі дії представників банку - позивач не надала.

Натомість під час укладення оспорюваних договорів сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Так, з кредитого договору вбачається, що в ньому зазначені: сума кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати заборгованості, мета укладення договору, права та обов'язки позичальника та банку тощо. Позивач погодилась на отримання кредиту та була ознайомлена з умовами, що запропоновані банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підписи позивача на договорах свідчать про її згоду на укладення договорів саме на тих умовах, які в них зазначені.

Доводи позивача про наявність умислу в діях відповідача і як наслідок введення позивача в оману щодо умов спірних договорів є необґрунтованими, оскільки позивачем такий умисел не доведено.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тобто нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Встановивши на підставі висновку експерта виключно ті обставини, що у порушення нормативних документів, (зокрема "Інструкції про касові операції у банках України", затвердженої постановою Правління НБУ № 337 від 14.08.2003 року, та п.1.8 "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року), видача готівкового кредиту в іноземній валюті за кредитним договором була здійснена шляхом видачі з каси Вільнянського відділення філії ЗРУ ЗАТ "ПриватБанк" кредитних грошей у сумі 15400,00 доларів США, а мала відбуватися шляхом відкриття клієнту поточного рахунку, а також банком не була надана позивачу повна та достовірна інформація щодо умов кредитування і сукупну вартість кредиту у частині, що стосується реальної кредитної процентної ставки, суд першої інстанції за відсутності достовірних даних для визнання решти умов договору несправедливими, відсутності достовірних даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, безпідставно дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору недійсним в цілому, не встановивши всупереч статті 217 ЦК України обставин, які можна було кваліфікувати як несправедливі умови і які могли мати наслідком недійсність договору загалом.

Разом з тим, матеріали справи та встановлені судом апеляційної інстанції обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману.

Так, кредитний договір та договір іпотеки було укладено добровільно, метою укладення договору було придбання житла та мета була досягнута. Договір виконувався позивачкою тривалий час з 2008 року, позивач, посилаючись на введення її в оману відповідачем разом з тим не надала доказів на підтвердження того, що відповідач під час укладення кредитного договору вчиняв навмисні дії щодо введення позивача в оману відносно умов укладеного договору, прав і обов'язків сторін.

Сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Позивач ознайомлювалася зі змістом договору та умовами, з якими погодилася та підписала його за власним бажанням та на власний ризик.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення кредитного договору позивач діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши, при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Таким чином оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 вересня 2018 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача, визнання договорів недійсними - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 6 травня 2019 року

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков