Номер провадження 22-ц/804/1198/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О.В.

суддів: Азевича В.Б ., Гапонова А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут цивільну справу № 219/10751/18, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна, що перебуває у спільній сумісній власності (суддя Погрібна Н.М. повний текст рішення виготовлено 07 лютого 2019 року)

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2018 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_3 із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна, що перебуває у спільній сумісній власності, в якому просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 1/2 частину витрат на утримання житла за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 4022,26 грн. за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року та судові витрати понесені у зв`язку зі зверненням до суду з позовом.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області 28 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна, що перебуває у спільній сумісній власності задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину витрат на утримання житла за адресою АДРЕСА_1 , що складає 4022,26 грн. за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 704,80 грн..

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області 28 січня 2019 року змінити, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання майна задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частину витрат на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2027,26 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 701,98 грн..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено матеріали справи, не взято до уваги норми цивільного процесуального законодавства, не доведено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Частиною 1 статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 серпня 2006 року по 23 жовтня 2012 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Дана обставина підтверджується копією рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 жовтня 2012 у цивільній справі №0503/3650/2012 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Рішення набуло законної сили 23 жовтня 2012 року (а.с.4).

07 жовтня 2011 року ОСОБА_3 придбала квартиру за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 07 жовтня 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г . П . та зареєстрований в реєстрі за № 1-3384 (а.с.5).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2014 року у цивільній справі №219/10688/2013-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя. Вирішено визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишивши квартиру в спільній сумісній власності, виділивши у власність за кожним ? частину даної квартири та визнавши за кожним право власності на ? частину квартири. Рішення набуло законної сили 22 червня 2016 року (а.с.6).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №136793633 від 06 вересня 2018 року, власником майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 у розмірі ? частки квартири та ОСОБА_3 у розмірі ? частки на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 травня 2014 року (а.с.7-8).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №138062729 від 18 вересня 2018 року, власником квартири у розмірі ? частки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.9).

За період з вересня 2015 року по вересень 2018 року ОСОБА_3 витратила на утримання спільного нерухомого майна 8044,53 гривень, які складаються з наступних витрат: квартплата на загальну суму 472 грн.; витрати на утримання центрального опалення у сумі 3141,78 грн.; обслуговування опалюваних систем у сумі 440,75 грн. та витрати зі зміни старого дерев`яного балконного блоку на пластиковий для теплозбереження житла у розмірі 3990 грн. Дані обставини підтверджуються наданими суду копіями квитанцій про оплату відповідних послуг та випискою з розрахункового рахунку НОМЕР_1 (а.с.14-18).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно послався на норми Цивільного кодексу України, а саме - на ч. 3ст. 368 ЦК України, згідно якої, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. 2ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно невизнання витрат із заміни старого дерев`яного балконного блоку на пластиковий у сумі 3990 грн., суд вірно прийшов до висновку, що законом не визначені безпосередньо порядок та межі участі співвласників в утриманні майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, втім виходячи з загальних засад добросовісності, розумності та справедливості немає підстав вважати, що це звільняє співвласника від обов`язку прийняти участь у спільних витратах.

Крім того, апеляційний суд не бере до уваги, як доказ фотографії зовнішнього виду балконного блоку спірної квартири, які надав відповідач разом з клопотанням про поновлення строку на подання додаткових доказів, у зв`язку з тим, що вказані фотографії не спростовують раніше зроблені висновки суду та не підтверджують обставин на які посилається апелянт, у зв`язку з тим, що неможливо визначити дату зроблених фотознімків.

Крім того, судом першої інстанції зроблено висновок з яким погоджується суд апеляційної інстанції, а саме, що утримання житла - це комплекс робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження житлових будівель та технічного обладнання.

Виходячи зі змісту ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці.

Суд першої інстанції вірно проаналізував наведені вище норми законодавства, в контексті виниклих правовідносин, приймаючи до уваги, що в судовому засідання знайшов підтвердження факт понесення позивачем витрат, пов`язаних з утриманням нерухомого майна, які є об`єктивно необхідними для його підтримання у належному стані, а також встановлено обов`язок відповідача брати участь у понесених витратах.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду та зводяться до переоцінки тлумачення доводів на які послався суд першої інстанції. Тому виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 8 травня 2019 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи

Судді: В. Б. Азевич

А. В. Гапонов