КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1093/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 359/8615/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко Оленою Леонідівною, на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Муранової-Лесів І.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив: стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 18.05.2011 року у розмірі 13 940 грн. 24 коп., яка складається з: 5181 грн. 77 коп. - заборгованості за кредитом, 6718 грн. 46 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 900 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 640,01 грн. (процентна складова), а також понесені судові витрати в розмірі 1600 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 травня 2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 5800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач також стверджує, що відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, а також що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору, та що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальником шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Позивач виконав свої зобов`язання, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі та стверджує, що відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у результаті чого станом на 25.09.2017 має вищевказану заборгованість.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.05.2011 року в розмірі 5335 грн. 61 коп., яка складається з: 4605 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 230 грн. 27 коп. - процентна складова та судові витрати в розмірі 1600 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині зменшення суми заборгованості за тілом кредиту, відмови у стягненні заборгованості по процентам та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов цій частині в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача зазначав, що висновок суду першої про те, що банком було незаконно підвищено відсоткову ставку є помилковим, оскільки судом не було належним чином досліджено докази по справі, а також Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил , банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком зміни розміру наданого кредиту ( кредитного ліміту), зобов`язаний не менше за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку.

Клієнт банку зобов`язаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку ( п.1.1.2.3. Умов та правил).

Згідно з п.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів, позичальник зобов`язується звернутись до банку для розірвання договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком.

В судовому засіданні представник позивача Штронда А.М. підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за її відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до змісту Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18.05.2011 року відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Зі змісту витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», вбачаються умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що діяли на момент укладення договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 р. - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). (а.с.7).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4,5) встановлено, що станом на 25.09.2017 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 13 940,24 грн., яка складається з: 5181,77 грн. - заборгованість за кредитом, 6718,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 900 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 640,01 грн.( процентна складова).

Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку та відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду першої інстанції були відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, а також процентна ставка, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору, були ним змінені в односторонньому порядку.

Дослідженням долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки: з 19.11.2013 року по 29.08.2014 року включно - 27,60 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року включно - 32,40% річних, з 01.04.2015 року по 25.09.2017 року включно - 42,00% річних (а.с.4,5), що не відповідає зазначеній в позовній заяві процентній ставці 27,60% річних.

У тому числі, як установлено судом, з 01.04.2014 року була змінена формула нарахування відсотків (відсотки нараховуються як на тіло кредиту, так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді, а також застосовується кратність-2, що значно, в рази, змінює нараховані відсотки), що є порушенням п.2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого відсотки за користування Кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються на дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5, при цьому відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стає простроченим кредитом.

Крім того, встановлено, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в межах заявлених позовних вимог, визначена при укладенні договору процентна ставка - 27,60% річних є фіксованою та не може змінюватися протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до Тарифів Банку, оскільки без дотримання вимог ст.1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Виходячи з наведеного, а також досягнутих сторонами істотних умов при укладенні договору, з урахуванням фактично використаних позивачем кредитних коштів ( сум заборгованості за кредитом як поточної так і простроченої), зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки 27,60% річних, а також, враховуючи, що згідно з умовами п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік, відсотки за використані відповідачем кредитні кошти (кредитний ліміт) перераховані судом першої інстанції за ставкою 27,6% річних за період, зазначений у розрахунку позивача - з 01.09.2014 року ( дня підвищення відсоткової ставки до 32,4%) до 25.09.2017 року.

В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції наведено обґрунтований розрахунок процентів за вказаний період та встановлено, що сума процентів за період з 19.11.2013 року до 01.09.2014 року становить 290 грн. 70 коп., сума процентів за період з 01.09.2014 року по 25.09.2017 року становить 4224 грн. 10 коп., а всього - 4514 грн. 80 коп.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсотки в розмірі 6718 грн. 46 коп., що нараховані банком за підвищеними відсотковими ставками та у подвійному розмірі, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки при здійсненні розрахунку відсотків судом встановлено, що їх загальна сума становить 4514 грн. 80 коп., а відповідачем за вказаний період сплачено на користь позивача процентів на суму 5091 грн. 23 коп., тобто відповідачем сплачено більшу суму, ніж необхідно сплатити за договором від 18.05.2011 року, на 576 грн. 43 коп. (переплата). Тому вказані кошти зараховано судом в рахунок заборгованості по кредиту.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, стягненню підлягає лише заборгованість за кредитом на суму : 5181 грн. 77 коп. (заборгованість по кредиту, станом на 25.09.2017) - 576,43 грн. (переплата по процентах) = 4605 грн. 34 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією на суму 900 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 гривень - фіксована частина та 230 грн. 27 коп. - процентна складова, враховуючи наступний розрахунок: 4605,34 грн. х 5% = 230,27 грн.

Відповідно до змісту апеляційної скарги, позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення заборгованості за тілом кредиту та відмови у стягненні заборгованості по процентах.

Таким чином, оскільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії та частковому задоволенні вимог про стягнення штрафу рішення суду першої інстанції не оскаржується, то відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд рішення суду в цій частині не перевіряє.

З висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відмови у стягненні нарахованих банком процентів - колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина четверта статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній станом на 01 вересня 2014 року).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на день укладення договору 18.05.2011 року, встановлений банком розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній станом на 01 вересня 2014 року, коли була змінена процентна ставка) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, якщо сторони кредитного договору досягли домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедура підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів тих обставин, що відповідач ОСОБА_1 надала письмову згоду на збільшення процентної ставки з 01 вересня 2014 року - до 32,4 річних, а з 01 квітня 2015 року - до 42 % річних.

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача не було підстав для зміни процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогам ст. 1056-1 ЦК України.

Також суд правильно зазначив, що укладеним між сторонами договором, в тому числі вищезазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, не передбачено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволяв точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору, не передбачено формули визначення змінюваної процентної ставки, а також максимального розміру збільшення процентної ставки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не пред`являла вимог до банку щодо незгоди з підвищенням відсоткової ставки та розірвання кредитного договору, а навпаки, здійснювала погашення заборгованості за новою підвищеною відсотковою ставкою, що свідчить про прийняття пропозиції банку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи ґрунтуються на інформації, що наявна у банківській виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 станом на 02.07.2018 року, яка додана представником позивача до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, додаючи до апеляційної скарги банківську виписку, представник позивача не просить залучити її до матеріалів справи, не зазначає причин, з яких зазначений доказ не був поданий до суду першої інстанції, та не надає доказів неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції. За таких обставин, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не приймає вказану банківську виписку до уваги.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом безпідставно було здійснено розрахунок відсотків , в тому числі і з підстав зміни банком з 01.04.2014 року формули нарахування відсотків, яка передбачає нарахування відсотків як на тіло кредиту, так і на нараховані відсотки та санкції в попередньому періоді, а також застосована кратність-2, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, привівши відповідні розрахунки, правильно виходив з того, що доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом не відповідає умовам договору від 18.05.2011 року, адже надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року, не передбачають застосування відсотків у подвійному розмірі, а також нарахування відсотків на суму заборгованості по відсотках за попередній період. Згідно з положенням п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.