Ухвала

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 369/2763/17

провадження № 61-6168ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом Нурищенко Сергієм Володимировичем, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2019 року в справі за позовом комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» звернулось до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 55 569,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно з актом приймання-передачі майна, затвердженого рішенням Боярської міської ради від 13 жовтня

2006 року, на баланс підприємства для обслуговування передано багатоквартирний житловий будинок № 43 по вулиці Білогородська у місті Боярка Київської області, в якому відповідачеві ОСОБА_1 належить на праві власності квартира № 10.

Зазначає, що підприємство надавало відповідачеві житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та утримання будинку, однак, відповідач свого обов'язку, як споживача послуг, по оплаті цих послуг не виконувала, а тому за період з грудня 2006 року по грудень 2016 року (станом на 01 січня 2017 року) утворилась заборгованість в розмірі 55 569,48 грн грн, яку відповідач в добровільному порядку не погасила.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

16 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 7 804,92 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від

16 травня 2018 року залишено без змін.

21 березня 2019 року до Верховного Суду через засоби поштового зв'язку звернулася ОСОБА_1 із касаційною скаргою, подану адвокатом

Нурищенко С. В., в якій, з урахуванням уточнень, просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня

2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня

2019 року в частині стягнення заборгованості у розмірі 7 804,92 грн та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 369/2763/17 є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 55 569,48 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2019 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи те, що справа в силу вимог закону є малозначною, клопотання ОСОБА_1, подане адвокатом Нурищенко С. В., про поновлення строку на касаційне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від

28 січня 2019 року, Верховним Судом не розглядається.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, подану адвокатом Нурищенко СергіємВолодимировичем, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2019 року в справі за позовом комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило