Провадження №2/193/264/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

24 квітня 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шумської О.В.,

при секретарі Мельникової Т.О.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 09 вересня 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №79. Позивач з відповідачем мають четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

23 лютого 2019 року відповідач пішла з дому до іншого чоловіка. З того часу вони проживають окремо. Відповідач проживає з іншим чоловіком та має намір створити нову сім`ю. На даній підставі подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так як суперечить його інтересам та інтересам їхніх дітей, тому просить розірвати шлюб з відповідачем.

Позивач до початку судового засідання надав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач до початку судового засідання надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов визнає у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй дівоче прізвище « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ч. 3 ст.200, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, 09 вересня 2014 року між сторонами укладено шлюб, що зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №79 (а.с. 5). Позивач з відповідачем мають четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9-12).

У відповідності до положень ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ч. 3ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень.

Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, відповідач проживає з іншим чоловіком та має намір створити нову сім`ю, сім`я розпалась і існує формально, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін. Крім того, суд враховує також факт визнання відповідачем позовних вимог та її бажання розірвати шлюбні відносини з позивачем.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Отже, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК Українии у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюбно сімейні відносини фактично припинилися з лютого 2019 року, розірвання шлюбу є дійсною волею сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, з`ясувавши фактичні відносини між подружжям, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Відповідач виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 141, 200, 206, 247, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 09 вересня 2014 року, актовий запис №79 - розірвати.

Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В.Шумська