П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2019 року місто Київ

справа № 368/1607/17

провадження №22-ц/824/11611/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Іванової І.В., Поливач Л.Д.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , поданими адвокатом Клапчуком Федором Петровичем,

на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2019 року та додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2019 року , ухвалені у складі судді Закаблук О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 1 вересня 2017 року близько 19 години на 78 км автодороги Київ - Знамянка ОСОБА_3 Е.С., керуючи транспортним засобом - автомобілем «Фольксваген 70Х)2А»» , д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості, при цьому не дотримався безпечної дистанції, при виникненні небезпеки руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, допустив зіткнення з автомобілем «Фіат Албеа», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить та яким керував позивач. Автомобілі отримали механічні пошкодження .

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року встановлено вину ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судовим експертом Петрушанком В.Ф. було проведено огляд автомобіля позивача з метою виявлення заподіяних пошкоджень та визначення розміру заподіяної шкоди. За результатами огляду було визначено розмір матеріального збитку в сумі 23372 рн.75 коп.

Однак на даний час страховою компанією не виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі матеріального збитку в сумі 23372 грн.75 коп., а тому це не позбавляє права позивача на звернення до суду з вимогами про відшкодування заподіяної шкоди безпосередньо з винної особи.

Крім того, позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля зазнав моральних страждань. Моральні переживання призвели до погіршення його емоційного та психологічного стану, були порушені нормальні життєві зв`язки, оскільки пошкодження автомобіля позбавило позивача можливості використовувати автомобіль для сім`ї та роботи, що спричинило погіршення матеріального становища позивача. Виходячи з ступеню моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль, які докладаються позивачем для стягнення належних йому коштів, позивач оцінив розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 10000 грн., яку має відшкодувати відповідач як вина у ДТП особа.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст.ст.22, 23, 979, 988,1166, 1167, 1187, 1988 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Європейський страховий альянс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , - відмовлено.

Додатковим рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме: судовий збір за розгляд заяви про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 22 грудня 2017 року у розмірі 352 грн.40 коп.; вартість відправки поштової кореспонденції в сумі 198 грн.60 коп.; вартість послуг на надання правової (професійної, правничої) допомоги в сумі 25732 грн.,; вартість дизельного пального, витраченого відповідачем на прибуття до Кагарлицького районного суду Київської області для ознайомлення з матеріалами справи 2 квітня 2018 року та прийняття участі у судових засіданнях 1 червня 2018 року, 14 червня 2018 року, 26 червня 2018 року в сумі 3740 грн.83 коп., що загалом складає 30023 грн.83 коп.

Заходи забезпечення позову, згідно ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 5 грудня 2017 року по справі № 368/1607/17, якою накладено арешт на рухоме майно, а саме автомобіль марки «VOLKSVAGEN», моделі «70Х02А», вантажопасажирський В, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , та заборонено будь-яким особам (власнику, нотаріусам, реєстраторам, тощо) укладати угоди щодо рухомого майна, а саме автомобіля марки «VOLKSVAGEN», моделі «70Х02А», вантажопасажирський В, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , проводити його реєстрацію, перереєстрацію, здійснювати його відчуження, - скасовано.

Не погодившись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Клапчук Ф.П. подав дві апеляційні скарги на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, в яких просив скасувати рішення суду від 19 березня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а також просив скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

В апеляційній скарзі посилався на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, посилався на те, що суд першої інстанції всупереч ст..ст.22, 23, 1166, 1167, 1188 ЦК України незаконно відмовив у задоволенні вимог позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Крім того, на думку апелянта суд при винесенні рішення не врахував положення ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачені випадки, коли у страховика не виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування. Оскільки протягом одного року заява про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди не була подана, відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у страховика винної особи не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, тому відповідальність за шкоду заподіяну позивачу має нести саме відповідач. У апеляційній скарзі на додаткове рішення апелянт посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції не досліджував, не перевіряв та не оцінював обґрунтованість та розмір судових витрат, які просив стягнути відповідач. Крім того, посилається на те, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката у сумі 25732 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення з позивача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Не є співмірними та не відповідають критерію реальності і обґрунтованості також і інші витрати, а саме вартість дизельного пального в сумі 3470 грн., відправки поштової кореспонденції в сумі 168 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Котов С.О. просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху з тих підстав, що позивачем не доплачено судовий збір в сумі 960 грн. за подання апеляційної скарги. Крім того, просив закрити апеляційне провадження у зв`язку з тим, що у адвоката Клапчука Ф.П. відсутні підстави, як для подання, так і для підпису скарги з огляду на відсутність договору про надання правничої допомоги. Також просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, посилається на те, що зміст та доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а лише дублюють правову позицію позивача, якій була надана належна правова оцінка, а тому зазначене повинно слугувати підставами для залишення скарги без задоволення. Крім того, зазначає про те, що відсутність в матеріалах справи клопотань позивача або його представника про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, дає підстави вважати, що позивачем визнаний розрахунок документально підтвердженних понесених відповідачем витрат на правничу допомогу. До відзиву представником відповідача подана заява про визначення сум судових витрат понесених відповідачем після ухвалення рішення по суті, в якій представник просить стягнути з позивача вартість послуг на надання правової допомоги в сумі 2975 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 1 вересня 2017 року близько 19 год.00 хв. на 78 км автодороги Київ-Знамянка за участю автомобіля «Фольксваген 70Х02А», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобіля «Фіат Албеа», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить і яким керував ОСОБА_1 , сталася ДТП, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

У зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, а саме відповідач не обрав безпечну швидкість, при цьому не дотримався безпечної дистанції, при виникненні небезпеки руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки, допустив зіткнення з автомобілем "ФІАТ АЛБЕА», д.н.з. НОМЕР_2 .

11 жовтня 2017 року Кагарлицьким районним судом Київської області була винесена постанова, якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Автомобіль «ФІАТ АЛБЕА», д.н.з. НОМЕР_2 під час зіткнення з автомобілем «Фольксваген 70Х02А», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, був пошкоджений.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» згідно полісу обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судовим експертом Петрушанком В.Ф. було проведено огляд автомобіля позивача з метою виявлення заподіяних пошкоджень та визначення розміру заподіяної шкоди. За результатами огляду було визначено розмір матеріального збитку в сумі 23372 грн.75 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач позбавлений права на звернення до суду із вимогами про відшкодування заподіяної шкоди безпосередньо з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за заподіяну шкоду в межах суми страхового відшкодування є страховик винної особи. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відмови ПрАТ «Європейський страховий союз» у виплаті страхового відшкодування позивачу, в тому числі і з підстав неподання впродовж одного року заяви про страхове відшкодування, а також докази на підтвердження поважності причин пропуску річного строку звернення позивача до третьої особи, тому відсутні підстави вважати, що у позивача виникло право вимагати відшкодування шкоди з відповідача. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що ні позивачем, ні представником позивача не доведено будь-яких порушень з боку відповідача, що слугували б підставами для відмови з боку ПрАТ «Європейський страховий союз» у виплаті страхового відшкодування позивачу. Відмовивши у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції своїх висновків не обґрунтував, мотивів щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині не навів.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що резолютивна частина рішення у даній справі від 19 березня 2019 року не містить вимог заявлених відповідачем щодо вирішення питань про судові витрати згідно заяви від 21 вересня 2018 року та заяви від 20 лютого 2019 року, в т.ч. і з урахуванням наданих до даної заяви додаткових доказів понесення відповідачем судових витрат, не містить рішення про скасування заходів забезпечення позову, тому, враховуючи положення .3 ч.1 ст.270, ч.2 ст.246ЦПК України ці питання підлягають вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Згідно із ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Отже, зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим за шкоду завдану винною у дорожньо-транспортній пригоді особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, в межах суми страхового відшкодування, є страховик винної особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно - правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (правий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

Установлено, що відповідно до страхового полісу АК №3423211 страховиком відповідача з страховим лімітом 100000 грн. на момент вчинення ДТП була третя особа.

Учасник дорожньо-транспортної пригоди, зокрема позивач, 5 вересня 2017 року повідомив ПрАТ «Європейський страховий союз» про настання страхового випадку.

Позивачем не доведено, що він звертався до ПрАТ «Європейський страховий союз» з заявою про виплату страхового відшкодування та отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод, а також вчинення відповідачем дій, що перешкоджали позивачу звернутися до страховика винної особи протягом року з моменту ДТП.

До того ж слід відмітити, що до суду з позовом до винної в ДТП особи - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди ОСОБА_1 звернувся у листопаді 2017 року.

Встановивши, що ДТП сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз», розмір шкоди, заподіяної позивачу пошкодженням майна, не перевищує ліміт відповідальності страховика, суд першої інстанції, врахувавши висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, вірно застосував норми права, що регулюють спірні правовідносини, і дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування матеріальної шкоди

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідальність за завдану шкоду має нести відповідач як винна особа, оскільки у зв`язку з неподанням заяви про виплату страхового відшкодування протягом року у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки сам по собі факт не здійснення позивачем права на подання страховику заяви про виплату страхового відшкодування не може бути підставою для покладання на винну особу відповідальності за завдану шкоду, розмір якої не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач в порушення ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомив ПрАТ «Європейський страховий союз» протягом трьох робочих днів про настання дорожньо-транспортної пригоди, не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що страховик винної особи був повідомлений про настання страхового випадку, а не виконання обов`язків відповідача щодо повідомлення свого страховика про настання страхового випадку, має зовсім інші наслідки. Крім того, позивачем не надано суду відмови третьої особи у виплаті йому страхового відшкодування у зв`язку з не повідомленням страхувальника про ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі як на підставу звернення до суду з позовом до відповідача на те, що ПрАТ «Європейський страховий союз» позбавлено ліцензії на здійснення страхової діяльності та позбавлено членства в МТСБУ, не ґрунтуються на вимогах закону і підлягають відхиленню, оскільки відповідно до п.52.5 ст.52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, позбавлення ПрАТ «Європейський страховий союз» членства в МТСБУ не звільняє товариство від виконання його зобов`язань.

Що стосується висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на якій сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимоги до змісту рішення визначені у статті 265 ЦПК України, відповідно до ч.4 якої у мотивувальній частині рішення має бути зазначено: 1) фактичні обставини. Встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована цінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або ос порені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на якій посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

Суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону мотивів щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди у рішенні не навів, не застосував норми, що підлягали застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Незважаючи на те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, але апелянт просить скасувати рішення повністю і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, апеляційний суд вважає правильним вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки установлено, що судом першої інстанції при вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, він зазнав моральних страждань через пошкодження його автомобіля, через неможливість ним користуватися, що потягло за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 10000 грн.

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2, 3, 4 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічні тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Установлено та не заперечується сторонами, що у дорожньо-транспортній пригоди, що сталася 1 вересня 2019 року з вини відповідача, був пошкоджений належний позивачу автомобіль «Фіат Албеа», 2006 року виписку.

Отже, суд вважає доведеним, що внаслідок пошкодження майна позивач зазнав душевних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, апеляційній суд виходить із характеру немайнових втрат, яких зазнав позивач через пошкодження його майна, ступеня доведеності нанесених моральних страждань, відповідності розміру компенсації заподіяним стражданням, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди становить 2000 грн.

Відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду має нести відповідач як особа винна у ДТП, страховик відповідальність за моральну шкоду, що полягає у стражданнях, яких особа зазнала внаслідок пошкодження її майна, не несе.

Що стосується висновків суду, які жодним чином не обґрунтовані, про наявність підстав для стягнення з позивача судових витрат у заявленому відповідачем розмірі, то в цій частині слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів. Перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються о закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва на дання інших видів правової допомоги клієнту порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зазначеної у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Котова С.О. як представника ОСОБА_2 підтверджується ордером серії КВ № 397561 від 6 квітня 2018 року (т.1 а.с.121).

На підтвердження повноважень адвоката, вартості наданих ним послуг до матеріалів справи відповідачем надані витяг з договору про надання правової (правничої) допомоги адвоката від 6 квітня 2018 року та додаткові угоди.

Відповідно до п.п, 2, 3, 4, 6 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 010/18 від 6 квітня 2018 року сторони домовилися, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором буде визначатися сумою погодинної участі адвоката, як у судовому засіданні, так і під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи. Вартість одніє години складає 700 грн.. Сторони за договором погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката станом на 29 квітня 2018 року складає 8750 грн. за 11,5 годин роботи. Сторони також погодили, що документом, який підтверджує надання правової допомоги за договором є акт прийому-передачі наданої правової допомоги (т.2 а.с.26).

Додатком № 2 до договору про надання правової ( правничої) допомоги № 010/18 від 6 квітня 2018 року сторони погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката станом на 29 червня 2018 року складає 7791 грн. за 11,13 годин роботи ( а.с.29)

Додатком № 3 до договору про надання правової ( правничої) допомоги № 010/18 від 6 квітня 2018 року сторони погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката станом на 29 вересня 2018 року складає 2667 грн. за 3,81 години роботи (т.2 а.с.133).

Додатком № 4 до договору про надання правової ( правничої) допомоги № 010/18 від 6 квітня 2018 року сторони погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката станом на 30 листопада 2018 року складає 2471 грн. за 3,53 години роботи (т.2 а.с.136).

Додатком № 5 до договору про надання правової ( правничої) допомоги № 010/18 від 6 квітня 2018 року, що поданий суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, сторони погодили, що вартість послуг (гонорар) адвоката станом на, 22 березня 2019 року складає 4053 грн. за 5,79 годин роботи (т.2 а.с.173).

З додатків вбачається, що до переліку послуг на правову допомогу включені: підготовка заяви від 2 квітня 2018 року про отримання копії рішення суду, заяви від 2 квітня 2018 року копії ухвали суду, заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 2 квітня 2018 року, від 1 червня 2018 року, від 6 вересня 2018 року, від 21 вересня 2018 року, від 6 листопада 2018 року, від 30 листопада 2018 року, від 20 лютого 2019 року, від 18 березня 2019 року, заяви від 10 квітня 2018 року про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, підготовка клопотання від 10 квітня 2018 року про перегляд заочного рішення суду, підготовка клопотання від 10 квітня 2018 року про витребування доказів. Вартість кожної дії, тобто кожної окремої заяви, складає 175 грн.

Крім того, адвокатом надавались наступні види правової допомоги: ознайомлення та аналіз матеріалів справи 2 квітня 2018 року, 1 червня 2018 року, 6 вересня 2018 року , 21 вересня 2018 року, 6 листопада 2018 року, 30 листопада 2018 року, 20 лютого 2019 року, 18 березня 2019 року вартістю по 350 грн. кожне, формування правової позиції та надання консультацій вартістю 1400 грн., підготовка заяви про перегляд заочного рішення вартістю 2100 грн., підготовка заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню вартістю 700 грн., підготовка апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову вартістю 2100 грн., підготовка клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вартістю 700 грн., підготовка заяви про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від 20 квітня 2018 року, від 11 червня 2018 року вартістю по 700 грн. кожна, , підготовка заяви про повідомлення та надання інформації щодо призначення до розгляду заяви про перегляд заочного рішення, заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню вартістю 350 грн., підготовка відзиву на позовну заяву вартістю 3500 грн., підготовка клопотання про витребування доказів вартістю 350 грн., підготовка клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи вартістю 700 грн., підготовка клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи вартістю 350 грн., підготовка заяви про передачу позивачем відповідачу пошкоджених деталей автомобіля вартістю 350 грн., участь у судових засіданнях 966 грн. + 215 грн. + 721 грн. +53 грн., підготовка клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу вартістю 700 грн., підготовка заяви про визначення суми судових витрат понесених відповідачем вартістю 700 грн., підготовка клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи вартістю 700 грн., підготовка судових дебатів вартістю 700 грн., підготовка заяви про визначення сум судових витрат понесених відповідачем від 20 лютого 2019 року вартістю 350 грн., підготовка додаткових пояснень вартістю 1400 грн..

Надання правової допомоги підтверджується актами приймання - передачі від 29 квітня 2018 року, від 29 червня 2018 року , від 29 вересня 2018 року, від 30 листопада 2019 року, від 22 березня 2019 року (а.с.27, 30, 134, 137, 174).

Оплата наданих послуг підтверджується прибутковими касовими ордерами №010/18/1 від 29 квітня 2018 року, № 010/18/2 від 29 червня 2018 року , № 010/18/3 від 29 вересня 2018 року, № 010/18/4 від 30 листопада 2018 року (а.с.28,31, 135,138), квитанцією до прибуткового касового ордеру № 010/18/5 від 22 березня 2019 року (а.с.175).

В обґрунтування апеляційної скарги на додаткове рішення апелянт посилався на те, що заявлені відповідачем витрати на правову допомогу адвоката, вартість дизельного пального, витрати на відправку поштової кореспонденції є неспівмірними із складністю справи, не відповідають критерію реальності, розумності їхнього розміру та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не співмірності розміру витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції в сумі 25732 грн. із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Оскільки додаткове рішення ухвалене у відсутність позивача, доказів на підтвердження того, що позивач був повідомлений про судове засідання. В якому ухвалювалося додаткове рішення, матеріали не містять, що дає підстави розцінити доводи апеляцій як клопотання позивача про зменшення розміру витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу. Закон не обмежую подання такого клопотання певною стадією судового процесу.

Заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу загальною тривалістю 35,76 годин є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, та ціною позову.

Крім того, суд вважає, що зазначена в додатках до договору тривалість наданих послуг, а саме складання заяв про ознайомлення з матеріалами справи, заяв про надання інформації щодо розгляду заяв про перегляд заочного рішення, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, є безпідставною та необґрунтованою, виходячи обсягу виконаних робіт.

В акті приймання-передачі наданих послуг від 29 квітня 2018 року зазначено про складання апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову, та клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, однак докази їх складання в матеріалах справи відсутні. Сам по собі факт зазначення в опису документів про направлення цих документів до суду, без підтвердження їх наявності (зокрема результати розгляду апеляційної скарги апеляційним судом), не дає підстав врахувати вартість послуг по складанню документів до загальної вартості наданих адвокатом послуг саме у цій справі.

Підготовка заяв про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, з урахуванням наявності в матеріалах справи постанови суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, не може бути визнана тією дією, яка пов`язана з розглядом цієї справи.

У зв`язку з викладеним суд вважає за достатнє визначити розмір витрат на правову допомогу, з урахуванням складності справи, ціни позову, у загальному розмірі 8577 грн.33 коп. (25732 : 3).

Витрати відповідача на поштову кореспонденцію , а саме направлення до суду заяви про перегляд заочного рішення, заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, клопотань, які також направлялися іншим учасникам справи на виконання ч.9 ст.83 ЦПК України, є витратами, які пов`язані з розглядом справи, сума таких витрат складає 135 грн. 60 коп.. Що стосується витрат на відправку заяв про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і складання відносно нього адміністративного протоколу, то такі витрати не є пов`язаними з розглядом цієї справи.

Витрати відповідача на купівлю дизельного пального для поїздок до Кагарлицького районного суду Київської області через місто Київ, до місця проживання відповідача Житомирська область, Брусилівський район, с.Нові Озеряни, належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому не підлягають стягненню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальний розмір судових витрат відповідача становить 9064 грн. 93 коп. , в тому числі сплачений судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішенні в сумі 352 грн., витрати на професійну правничу допомогу - 8577 грн.33 коп., поштові витрати - 135 грн.60 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 2000 грн. , що становить 5,99% від заявлених вимог.

Таким чином, з урахуванням принципу пропорційності розміру задоволених вимог, визначеного ч.2 ст.141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 8521 грн.94 коп. ( 9064 грн. 93 коп. - (9064 грн.93 коп. х 5,99% : 100 %).

Крім того, відповідач поніс витрати на правничу професійну допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2975 грн. Обсяг наданих послуг та їх вартість, що зазначені у додатку № 6 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 010/18 від 6 квітня 2018 року, включає: підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи вартістю 175 грн., ознайомлення та аналіз матеріалів справи вартістю 350 грн., підготовка відзиву на апеляційну скаргу вартістю 2100 грн., підготовка заяви про визначення сум судових витрат понесених відповідачем вартістю 350 грн.

Проте колегія суддів вважає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, надану на стадії апеляційного провадження, є неспівмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), оскільки зміст відзиву на апеляційну скаргу свідчить про те, що більшість доводів є аналогічними змісту письмових судових дебатів, а також ряду інших заяв, поданих адвокатом до суду першої інстанції.

За таких обставин, керуючись принципом співмірності, колегія суддів вважає за достатнє визначити розмір витрат на правову допомогу, надану на стадії апеляційного провадження, в сумі 991 грн.67 коп., яка підлягає зменшенню з урахуванням принципу пропорційності до 932 грн.27 коп.

Крім того, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню частково сплачений судовий збір в сумі 81 грн.46 коп. ( 1360 грн.х5,99 :100%). Разом з тим, оскільки за подання апеляційної скарги позивач неповністю сплатив судовий збір, не доплативши 960 грн., то з позивача підлягає стягненню на користь держави 845 грн., а з відповідача на користь позивача за подання апеляційної скарги - 115 грн. судового збору

З урахуванням наведеного, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2019 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, з ухваленням в цій частині нового судового рішення,а також підлягає скасуванню додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених ним судових витрат.

Апелянтом не оскаржується додаткове рішення в частині скасування заходів забезпечення позову, а тому в цій частині докове рішення апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клапчуком Федором Петровичем, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2019 року - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Клапчуком Федором Петровичем, на додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 3 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат,- скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., судовий збір за подання позовної заяви в сумі 81 грн. 46 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 115, а всього 2196 грн.46 коп.

В іншій частині рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 9454 грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 845 грн. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: І.В.Іванова

Л.Д. Поливач