Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 393/1099/13-ц

провадження № 61-9449св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Червона Калина»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Червона Калина» (далі - ПСП «Червона Калина») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 вересня 2004 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка НОМЕР_1, площею 9,59 га, яка розташована на території Верблюзької сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області.

Між ПСП «Червона Калина» та ОСОБА_2 01 жовтня 2008 року укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого підприємство прийняло у строкове, платне користування на строк 5 років земельну ділянку НОМЕР_1 , площею 9,59 га, яка розташована на території Верблюзької сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, та зобов`язалося сплачувати орендну плату за користування нею.

Три примірники договору після їх підписання забрав відповідач для подальшої реєстрації правочину у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - ДП «Центр державного земельного кадастру»), однак після здійснення державної реєстрації примірник договору позивачу не повернув.

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до ПСП «Червона Калина» з вимогою повернути земельну та дізналася, що договір оренди від 01 жовтня 2008 року укладений між нею та підприємством на строк не 5 років, а на 10 років.

Договір оренди земельної ділянки, укладений 01 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ПСП «Червона Калина», суперечить інтересам орендодавця, оскільки вона свою згоду на укладення договору на строк 10 років не надавала та підпис у договорі вчинено від її імені іншою особою, у зв`язку із чим просила відповідно до частини третьої статті 203, статті 207, частини третьої статті 237 ЦК України визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 01 жовтня 2008 року між нею та ПСП «Червона Калина».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2014 року у складі судді Мохонька К. М. позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 01 жовтня 2008 року між ПСП «Червона Калина» і ОСОБА_2 та зареєстрований 24 жовтня 2008 року у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 83.

Стягнуто з ПСП «Червона Калина» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 229 грн 64 коп. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 944 грн 64 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 203, 207, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи від 15 липня 2014 року підпис у договорі оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2008 року у графі «орендодавець» виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. Докази надання позивачем повноважень іншій фізичній особі для підписання цього договору відсутні. Правочин підписаний від імені позивача невідомою фізичною особою без наявності у неї будь-яких правових підстав для вчинення такої дії, що вказує на відсутність волевиявлення орендодавця та недотримання форми правочину, передбаченої статтею 203 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПСП «Червона Калина» задоволено, рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_2 до ПСП «Червона Калина» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що зміст оспорюваного договору оренди земельної ділянки відповідає вимогам Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 (із змінами, внесеними згідно із постановами Кабінету Міністрів України № 1724 від 13 грудня 2006 року та № 780 від 03 вересня 2008 року). Сторонами погоджено усі істотні умови правочину. Позивач не заперечувала, що підписувала договір оренди земельної ділянки на строк 5 років та отримувала орендну плату. У висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи від 03 березня 2016 року № 19 встановлено, що при дослідженні підписів розташованих у графі «орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Червона Калина», в графі «орендодавець» в акті встановлення та погодження в натурі меж земельних та в графі «орендодавець» в акті про передачу та прийом земельної ділянки, яка надається в оренду, виконані ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У травні 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права та, незважаючи на заперечення позивача, призначив повторну судово-почеркознавчу експертизу. Оспорюваний договір оренди земельної ділянки всупереч волі орендодавця був укладений на 10 років та підписаний від її імені іншою особою - не уповноваженою на вчинення таких дій.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

ПСП «Червона Калина» не скористалось своїм процесуальним правом подати відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Новгородківського районного суду Кіровоградської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 вересня 2004 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка НОМЕР_1, площею 9,59 га, яка розташована на території Верблюзької сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області.

01 жовтня 2008 року між ПСП «Червона Калина» та ОСОБА_2 укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого підприємство прийняло у строкове, платне користування на строк 10 років земельну ділянку НОМЕР_1 , площею 9,59 га, яка розташована на території Верблюзької сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, та зобов`язалося сплачувати орендну плату за користування нею.

24 жовтня 2008 року зазначений договір зареєстрований у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі вчинено запис № 83.

Між ОСОБА_2 та ПСП «Червона Калина» було складено акт про встановлення та погодження в натурі меж земельних ділянок, у якому зазначено, що межові знаки не встановлювались так як земельна ділянка загальною площею 9,59 га ріллі обробляється єдиним масивом у полі (а.с. 134).

Крім цього, між сторонами договору оренди землі від 01 жовтня 2008 року складено акт про те, що ОСОБА_2 передала ПСП «Червона Калина» у користування за цільовим призначенням та на умовах оренди земельну ділянку площею 9,59 га, яка розташована на території Верблюзької сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області (а. с. 134 на звороті).

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Підставою для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки позивач вважає відсутність у неї волевиявлення на укладення договору на строк 10 років та те, що такий договір вона не підписувала.

Згідно із висновком судово-почеркознавчої експертизи № 462, проведеної 15 липня 2014 року судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, підпис у договорі оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2008 року, зареєстрованому 24 жовтня 2008 року за № 83 у Новгородківському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», у графі «орендодавець» виконаний не самою ОСОБА_2 , а іншою особою (а. с. 78-79).

Відповідно до частини другої статті 150 ЦПК України 2004 року, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів у його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2014 року у справі призначено повторну почеркознавчу експертизу.

Згідно із висновком Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 19, складеним за результатами проведення 03 березня 2016 року повторної судово-почеркознавчої експертизи, досліджувані підписи, розташовані у графі «орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2008 року, в акті встановлення та погодження в натурі меж земельних ділянок й акті прийому-передачі земельної ділянки, яка надається в оренду, виконані ОСОБА_2 .

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечувалося орендодавцем, що вона протягом дії договору оренди землі отримувала орендну плату, у тому числі і за 2014 рік у розмірі 6 250 грн 00 коп.

У матеріалах справи наявні два примірники оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2008 року, акта про встановлення та погодження в натурі меж земельних ділянок та акта про передачу та прийом земельної ділянки, яка передається в оренду (а. с. 132-135, 180-182), у яких відсутня інформація про те, що оспорюваний договір оренди укладався на 5, а не на 10 років.

Суд апеляційної інстанції встановив, що при укладенні оспорюваного правочину сторони дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, форма та зміст правочину відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства України; протягом дії договору оренди землі у період з часу укладення договору, тобто з 01 жовтня 2008 року, по 2014 рік, позивач отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою; за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що позивач ставила свій підпис в графі «орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки та актах про встановлення та погодження в натурі меж земельних ділянок і передачу та прийом земельної ділянки. Крім цього, копія примірника договору оренди земельної ділянки (а.с.11-12), що знаходиться у Відділі Держземагентства у Новгородківському районі Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області Державного агентства земельних ресурсів України, також містить умови про укладення оспорюваного договору оренди землі на 10 років.

Врахувавши зазначені обставини та те, що позичав не довела, що виправлення у договір оренди землі від 01 жовтня 2008 року були внесені після його укладення та державної реєстрації, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи спростовуються наявними у матеріалах справи клопотаннями як позивача, так і представника відповідача, поданими до суду 11 листопада 2014 року (а. с. 140, 141), та ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 липня 2014 року, у якій зазначено, що позивач підтримала клопотання представника ПСП «Червона Калина» про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи.

Інші доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк