Справа № 750/967/19
Провадження № 2/750/725/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
головуючого - судді Литвиненко І.В.
за участі секретаря судового засідання - Юрченко І. В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи Карпенко Я. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігова,

І. Стислий виклад позиції позивача.

25.01.2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернігівської міської Ради, виражене у формі п.3.1.1. рішення від 15.01.2019 року за № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, відділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключення з числа службових житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 , в який проживає родина полковника ОСОБА_3 , учасника бойових дій та зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської Ради у місячний строк від набрання рішення суду законної сили ухвалити рішення, про виключення з числа службових житлових приміщень двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та надання її родина полковника ОСОБА_3 , для постійного проживання, із зняттям з квартирного обліку. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржуваним рішенням в черговий раз порушено право позивача на забезпечення постійним житлом, що гарантоване Конституцією та законами України.

ІІ. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.01.2019 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та відповіді на відзив та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки Виконавчий комітет Чернігівської міської ради не вбачає за доцільне зміну статусу службового житла громадянам, які прожили у займаному житловому приміщенні менше 10 років. Крім того представник відповідача зазначала, що виключення квартир з числа службових є правом виключно органу місцевого самоврядування чи його виконавчого органу, ап. не його обов`язком.

Представник третьої особи подала до суду письмові пояснення, у судовому засіданні просила позов задовольнити.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Полковник ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку на загальній черзі за № 102 та у першочерговому списку за № 119, як учасник бойових дій, АТО, вислуга років становить 25 років (а.с. 9).

Позивач разом із членами сім`ї користується двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , що має статус службового житла, при цьому з 01.03.1999 року він перебуває в загальній черзі на отримання житла під номером 102. Як особа, яка має пільги, позивач перебуває в черзі першочерговиків на отримання двокімнатної кімнатної квартири під номером 119 (а.с. 45).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано п. 3.3 Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 214 про відмову у виключенні із числа службових жилих приміщень квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_2 та зобов`язано виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживає родина ОСОБА_2 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду (а.с. 20-22).
15.01.2019 року Виконавчий комітет Чернігівської міської ради ухвалив рішення за № 9, пунктами 3.1. та 3.1.1. якого відмовив у задоволенні вимог Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернігова про зміну статусу службової квартири, житловою площею 29,7 кв.м. АДРЕСА_3 та закріплення її за зареєстрованою і проживаючою в ній сім`єю ОСОБА_2 . Квартира виділялась згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 27 жовтня 2014 року № 290. При прийнятті вказаного рішення відповідач послався на Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26 квітня 2018 року №30/VІІ-7. Разом з тим, оскаржуваний пункт рішення не містить посилань на конкретно визначену підставу для відмови у зміні статусу житла (а.с. 8).

IV. Норми права які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службового рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. №37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

За приписами ч. 2 п. 11 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 р., виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Механізм та порядок виключення квартир із числа службових у Збройних Силах України регулюється також положеннями Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011року.

Пунктом 2.2. зазначеної Інструкції передбачено, що всі рішення щодо включення (виключення) житлового приміщення до (із) числа службового приймаються Міністром оборони України. У подальшому житлове приміщення включається (виключається) до (із) числа службового за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженим з начальником відповідних територіальних квартирно-експлуатаційних управлінь.

Згідно пункту 3.5 Інструкції, для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України».

Також згідно абз. 16 п.п. 3.3 даної Інструкції рішення (пропозиції) Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України є остаточними для начальника гарнізону, керівника квартирно-експлуатаційного органу, голови гарнізонної житлової комісії та командира військової частини.

Згідно абз. 4, 5 п.п. 3.5 цієї ж Інструкції для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Згідно абз. 7 п. п. 3.5 та ч.1 абз. 8 п. п. 3.5 наказу МОУ від 30.11.2011 року № 737 (із змінами) питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років.

Відповідно до п.п. 5.2 п. 5 Положення «Про виключення з числа службових житлових приміщень в м. Чернігові» від 26.04.2018 року № 30/VII-7 з числа службових приміщень можуть бути виключені жилі приміщення з яких не можуть бути виселені громадяни без надання інших житлових приміщень відповідно до статті 125 Житлового кодексу, за умови проживання ними не менше 10 років у цьому службовому приміщення, однак даний пункт не узгоджується із положеннями статті 125 Житлового кодексу так як без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове приміщення не менш як 10 років. Полковник ОСОБА_2 має вислугу в Збройних Силах України 25 років.

Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає: 1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Враховуючи положення статті 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, суд приходить до висновку, що ухваливши рішення про відмову, без зазначення мотивів такої відмови, в зміні статусу квартири відповідачем здійснено непропорційне втручання в право позивача на мирне володіння житлом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статі 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень максимально ефективно.

За таких обставин, слід визнати протиправним і скасувати п. 3.1.1. Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.01.2019 № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, відділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключенні із числа службових квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_2 та зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_2 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що позивач в силу положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради ( місто Чернігів вулиця Магістратська 7 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати п. 3.1.1. Рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15.01.2019 № 9 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, відділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у виключенні із числа службових квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_2 .
Зобов`язати виконавчий комітет Чернігівської міської ради (місто Чернігів вулиця Магістратська 7 ) розглянути клопотання начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів щодо виключення квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає родина ОСОБА_2 , із числа службових і надання їй статус квартири для постійного проживання у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з виконавчого комітету Чернігівської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 03.05.2019 року.

Суддя І.В. Литвиненко