Постанова

Іменем України

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 454/606/16-ц

провадження № 61-2843 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня

2017 року у складі судді Струс Т. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П.,

Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 16 квітня 2015 року суддею Червоноградського міського суду Львівської області Кріль М . Д. постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за його позовом до Сокальського районного суду Львівської області та держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, яка в подальшому була скасована судом касаційної інстанції, як незаконна.

Вважав, що такими діями суду було принижено його честь, гідність та ділову репутацію і завдано моральну шкоду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоди у розмірі 1 млн. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області

від 12 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії судді Червоноградського міського суду Львівської області не визнані незаконними, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. При цьому зазначено також, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що сам факт скасування судового рішення не свідчить про незаконність дій суду, який його постановив, а доказів того, що дії судді визнано незаконними позивач не надав. Зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову

ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, оскільки доводи є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, прийняти нову постанову про задоволення його позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди зобов`язані були на підставі частини шостої статті 1176 ЦК України захистити його права, гарантовані статтею 56 Конституції України, і задовольнити позов або на підставі статті 40 Конституції України та статті 23 ЦК України вказати в рішенні, що його права не порушувались і не порушуються, але цього не було зроблено, у результаті чого було порушено норми цієї статті.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 12 лютого 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частина перша статті 1176 ЦК України).

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильного виходив з того що позивач не довів належними та допустимими доказами незаконності дій або бездіяльності, а тому за умов відсутності інших складових: наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вимог статті 1176 ЦК України підстави відсутні.

Порушень вимог статей 8, 40, 55, 56, 150 Конституції України судами при розгляді справи допущено не було.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Сокальського районного суду м. Львова від 12 червня

2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк