КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3568/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 759/6756/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко ОленоюЛеонідівною, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року, постановлене у складі судді Шум Л.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У травні 2016 року позивач ПАТ «Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором № K2H0RX3600784 від 03 червня 2006 року за період з 28 квітня 2011 року по 28 квітня 2016 року у розмірі 22 359 грн. 65 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

06 грудня 2018 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» Литвиненко О.Л. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що в підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачем; розрахунок заборгованості не спростований відповідачем, виписки по рахунку.

Відповідач не приймав участі у розгляді справи, заперечення на позовну заяву не надавав, не заперечував щодо наданих суду позивачем доказів. Проте, суд в порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства, став на бік відповідача, не мотивовано відхилив надані позивачем докази та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовив, чим звільнив відповідача від відповідальності.

Відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі, а також сплатою за користування кредитом в період часу з 15.09.2006 року по 08.08.2015 року (даний факт підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який не спростовано відповідачем), випискою по кредитному рахунку, відповідно до якої відповідач активно користувався кредитним лімітом.

АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу на те, розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, які разом із заявою відповідача складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням сплачених щомісячних платежів. Правильність проведення розрахунку позивачем відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи. Відтак, відповідно до ст.ст.89, 263 ЦПК України судове рішення повинно бути ухвалене на підставі наявних у справі доказів, в тому числі й наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредиту, що утворилась станом на дату, вказану у цьому розрахунку та позові.

Так, строк прострочення за тілом кредиту за період з 28.04.2011 року по 28.04.2016 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 2988 грн. 26 коп., розмір процентної ставки в день дорівнює 0,41%, а тому сума заборгованості по відсотках згідно з розрахунком складає : 2988 грн. 26 коп.* 0,41 % * 1825 днів прострочення/100 = 22 359 грн. 65 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги обґрунтував тим, що 03 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № K2H0RX3600784, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 2988 грн. 26 коп.

Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі, підписана заява про отримання кредиту разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Так, умовами договору передбачено, що банк надає клієнтові строковий кредит у сумі 2988 грн. 26 коп. на строк з 03 червня 2006 року по 04 червня 2007 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти, в обумовлені в заяві та відповідно до Умов строки. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 12,37 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості по кредиту становить 2988 грн. 26 коп.

Також позивач посилався на те, що згідно з п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам сторони дійшли згоди, що термін позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отримані відповідачем кредитні кошти на даний час не повернуті, враховуючи, що договір № K2H0RX03600784 від 03.06.2006 року не є розірваним, чи припиненим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором № K2H0RX3600784 від 03.06.2006 року за період з 28.04.2011 року по 28.04.2016 року у розмірі 22 359 грн. 65 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного позову є вимога банку про стягнення із відповідача простроченої заборгованості за вказаним кредитним договором по відсотках за період з 28.04.2011 року по 28.04.2016 року у розмірі 22359 грн. 65 коп. Однак, заявивши даний позов, позивач не виконав передбаченого статтею 81 ЦПК України процесуального обов'язку із доказування належними і допустимими доказами факту надання кредиту відповідачу, розміру і періоду виникнення боргу за кредитом, відсотками і неустойкою.

Суд першої інстанції зазначив, що у підтвердження позовних вимог позивачем було надано лише довільно складений розрахунок боргу, проте зі змісту даного розрахунку не вбачається розрахунку за періоди, із вимогами про стягнення з якими звернувся до суду позивач, та які складові у нього були включені. Разом з тим, належним доказом наявності кредитної заборгованості є відповідні платіжні документи, або виписка про рух коштів на особовому рахунку позичальника, відповідні докази отримання кредиту позичальником, як то заява на отримання готівки, заява на переказ коштів на особовий рахунок.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що необґрунтованість і недоведеність належними і допустимими засобами доказування заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог зумовлює відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, без врахування наявних у матеріалах справи доказів, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як встановлено з матеріалів справи, 03 червня 2006 року між позивачем ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № К2Н0RХ0З600784, відповідно до умов якого банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 2988 грн. 26 коп. на строк 12 місяців по 04 червня 2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом 2,0% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 53 грн. 79 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 271 грн. 66 коп. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди, комісії, в оговорених в Заяві та Умовах надання кредиту фізичним особам строки ( а.с. 6).

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 1 по 5 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) у сумі 336 грн. 84 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди, комісії , а також інших витрат згідно Умов.

Згідно з п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 12,37% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Також у заяві позичальника від 03 червня 2006 року зазначено, що ОСОБА_3 виражає свою згоду, що ця заява разом з запропонованими Приватбанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір.

Крім того, окремим розділом договору передбачено порядок перерахування коштів за придбання товару у кредит. Так, позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту: в сумі 2716 грн. 60 коп. - на поточний рахунок в АКБ СР «Укрсоцбанк» з призначенням платежу «перерахування коштів згідно договору купівлі-продажу № 105577 від 03 червня 2006 року; в сумі 271 грн. 66 коп. - на поточний рахунок з призначенням платежу «сплата одноразової винагороди за надання фінансового інструменту по кредитному договору № К2Н0RХ0З600784 від 03.06.2006 року» (а.с. 6).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з виписки з рахунку ОСОБА_3 за 07.06.2006 року та меморіального ордеру № 60607В004Р від 07 червня 2006 року, кошти, отримані ОСОБА_3 в кредит, в розмірі 2716 грн. 60 коп. були перераховані банком на рахунок ТОВ «Ельдорадо» згідно з договором купівлі-продажу № 105577 від 03 червня 2006 року ( а.с. 40).

Сума в розмірі 271 грн. 66 коп. була перерахована з кредитного рахунку позичальника на рахунок банку як комісія по кредитному договору № К2Н0RХ0З600784 від 03.06.2006 року, що підтверджується копією меморіального ордеру №004Q від 07 червня 2006 року (а.с. 40).

Отже, загальна сума використаних відповідачем кредитних коштів становить 2988 грн. 26 коп., що відповідає умовам укладеного договору та узгоджується з наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів отримання кредитних коштів відповідачем.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, протягом строку кредитування - 12 місяців відповідачем кредит погашено не було, проценти не сплачувались, тому станом на 05 червня 2007 року залишилась непогашеною сума наданого кредиту - 2988 грн. 26 коп. та несплачені проценти, нараховані за період з 01.07.2006 року по 05.06.2007 року за ставкою 24% річних та за підвищеною процентною ставкою 148,42 % річних, на загальну суму 2364 грн. 03 коп.

Відповідно до змісту заяви позичальника, що була підписана ОСОБА_3 03 червня 2006 року, згідно з п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 12,37% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, після закінчення строку кредитування, з 05 червня 2007 року проценти за ставкою 24% річних банком не нараховувались, проте були нараховані проценти за ставкою 12,37% в місяць, тобто 148,42% річних, що передбачено умовами кредитного договору, у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань по погашенню кредиту.

Таким чином, за період з 05 червня 2007 року по 22 вересня 2008 року, тобто за 475 днів на суму непогашеної заборгованості 2988 грн. 26 коп. були нараховані проценти за ставкою 148,42% річних в розмірі 5851 грн. 96 коп.

За період з 22 вересня 2008 року по 28 квітня 2016 року, тобто за 2775 днів, на суму непогашеної заборгованості 2988 грн. 26 коп. були нараховані проценти за ставкою 148,42% річних в розмірі 34 187 грн. 81 коп. Загальна сума нарахованих та несплачених процентів становить 42 403 грн. 80 коп.

Разом з тим, посилаючись на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, яким строк позовної давності встановлено тривалістю 5 років, представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в позовній заяві просив стягнути прострочену заборгованість по відсотках за останні 5 років перед пред'явленням позову до суду, тобто за період з 28 квітня 2011 року по 28 квітня 2016 року, на суму 22 359 грн. 65 коп., навівши у позовній заяві відповідний розрахунок.

Зокрема, представник позивача зазначив, що строк прострочення за тілом кредиту за період з 28 квітня 2011 року по 28 квітня 2016 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості ( тіла кредиту) становить 2988 грн. 26 коп., розмір % ставки в день дорівнює 0,41%, тому суму заборгованості по процентах позивачем визначено у розмірі: 2988 грн. 26 коп. х 0,41% х 1845 днів прострочення = 22 359 грн. 65 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що зі змісту розрахунку, наданого позивачем, не вбачається розрахунку за періоди, із вимогами про стягнення з якими звернувся до суду позивач та які складові у нього були включені.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам, висновки суду про недоведеність позовних вимог з огляду на відсутність доказів надання кредиту та відсутність у матеріалах справи належного розрахунку заборгованості - є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Як встановлено колегією суддів, умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 03 червня 2006 року було передбачено строк кредитування 12 місяців, тобто кредит мав бути сплачений платежами в розмірі 336 грн. 84 коп. щомісячно, які спрямовувались для погашення заборгованості за кредитом, відсотках, винагороди, комісії, у строк до 04 червня 2007 року.

Пред'являючи позовні вимоги про стягнення процентів за період з 28 квітня 2011 року по 28 квітня 2016 року, нарахованих на суму несплаченої заборгованості по кредиту ( тіла кредиту) в розмірі 2988 грн. 26 коп., на суму 22 359 грн. 65 коп., позивач, згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком застосовував підвищену процентну ставку, визначену умовами кредитного договору ( а.с. 6, зворот) в розмірі 12,37 % в місяць, тобто 148, 42 % річних, у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань по погашенню кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного договору від 03 червня 2006 року встановлено щомісячну сплату (у період з 1 по 5 число кожного місяця) процентів за кредитом у розмірі 2 % на місяць, тобто 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, який наданий до 04 червня 2007 року.

Таким чином, у межах строку кредитування до 04 червня 2007 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з 1 по 5 число кожного місяця. Починаючи з 05 червня 2007 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як зазначено у заяві позичальника ОСОБА_3, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та тарифами складає кредитно-заставний договір, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом за збільшеною процентною ставкою 12,37% в місяць ( 148,42% річних), розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) , від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року ( справа № 202/4494/16-ц), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, то після 04 червня 2007 року позивач не міг нараховувати передбачені договором проценти та неустойку.

Враховуючи, що позивачем заявлені позовні вимоги виключно про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за підвищеною відсотковою ставкою, за період з 28 квітня 2011 року по 28 квітня 2016 року, тоді як строк кредитування завершився 04 червня 2007 року, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами слід відмовити за безпідставністю вимог.

За викладених обставин оскаржуване рішення суду від 06 грудня 2018 року підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову з вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», яка подана представником Литвиненко ОленоюЛеонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 грудня 2018 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Оніщук М.І.

ШебуєваВ.А.