Справа № 316/2092/18
Провадження № 2/316/232/19
"02" травня 2019 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.
секретар судового засідання Черкашина О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Енергодарі Запорізької області цивільну справу №316/2092/18 за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє Чуміліна Юлія Євгенівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Галактика» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,-
Просить суд:
Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульби О.М. від 30.11.2018 р. по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.17).
Ухвалою суду від 11.01.2019 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.25).
В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 та її представник Чуміліна Ю.Є., не з'явилися, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с41).
Згідно ч.10 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв'язку з їхньою діяльністю.
Однак до суду повернулися поштові конверти на адресу відповідача, з відповідними відмітками «Укрпошти», які свідчать про їх неотримання відповідачем (а.с.22, 29, 40), електронна поштова скринька відповідача - суду не відомі. Заяв про зміну місця знаходження відповідача - до суду не надходило.
Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, відповідно до п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України, учасник справи зобов'язаний з'явитися до суду в разі якщо його явка визнана обов'язковою, однак судом не визнавалась обов'язковою явка у судове засідання відповідача.
Враховуючи приписи ст.ст.13, 128, 131, 223, 280 ЦПК України, відсутність клопотань про відкладення слухання справи, або розгляд справи у відсутності відповідача, відсутність відзову або письмових заперечень на позов від відповідача, наявність згоди сторони позивача про розгляд справи за відсутності відповідача у заочному провадженні, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача ТОВ «Авто Галактика», на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, за останньою відомою адресою місця знаходження відповідача, ухваливши заочне рішення.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
При цьому, відповідно до зазначеного п.1.7 ст.7 Договору, що предметом даного Договору є транспортний засіб зазначений як у даній статті так і у Специфікації (Додаток №1 Договору), однак наявності такого Додатку №1 - судом не встановлено.
Згідно п.п.2.1.1 п.2.1 ст.2 Договору, лізингодавець зобов'язався придбати Предмет Лізингу який визначено лізингоодержувачем в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами (а.с.6-зворот).
Наявності інших заяв позивача до відповідача (п.7.5 ст.7 Договору) (а.с.9) щодо іншої марки транспортного засобу ніж зазначено позивачем у заяві від 24.10.2018 р. (а.с.13зворот), у тому числі того, який зазначено у Договорі - судом не встановлено, позивачем заперечується, а відповідачем не спростовано.
Крім того, п.6.5 ст.6, п.7.1, 7.2, 7.3 ст.7, п.8.1, 8.8 ст.8 Договору, визначено, що сплата планових платежів, комісій, авансового платежу, періодичних платежів та порядок їх зарахування передбачаються у Додатку №1 до даного Договору (а.с.9-9зворот), однак позивачем як наявність такого Додатку№1 так і наявність його згоди з ним - заперечується, а судом наявності Додатку №1 до Договору - не встановлено.
Згідно п.п.2.4.3 п.2.4 ст.2 Договору, лізингоодержувач має право відмовитись або розірвати Договір у передбачених даним Договором або чинним законодавством випадках.
Крім того, положеннями п.12.3 ст.12 Договору передбачено право лізингоодержувача розірвати даний Договір виключно з підстав, які передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання.
Відносини, які виникли у зв'язку із укладенням договору лізингу для придбання транспортного засобу, а тому вказані правовідносини між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законами України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Так, стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена 16.12.2015 року у постанові за наслідками розгляду цивільної справи №6-2766цс15, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст.628 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно положень ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Частина 1 статті 220 ЦК України регламентує, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Таким чином, судом встановлено, що Договір, сторонами якого є фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК України не було нотаріально посвідчено, а отже, в силу положень ст.220 ЦК України, він є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16.12.2015 р. по справі № 6-2766цс15 та від 19.10.2016 р. по справі № 6-1551цс16.
Стосовно підстав для визнання спірного договору недійсним, а саме щодо застосування положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне.
Щодо несправедливості умов Договору, стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним (ч.4 ст.18 цього Закону).
Судом, під час розгляду справи, встановлено, що позивачу надано право вибору предмету Договору, однак фактично Договір не містить того предмету на який надав свою згоду позивач по справі, не встановлено наявності відповідальності відповідача, як лізингодавця за невиконання або неналежне виконання Договору, що підпадає під несправедливі умови.
Крім того, з аналізу змісту Договору, встановлена також наявність допущення відповідачем порушень п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, що виразилось у відсутності складової Договору, зазначеної як Додаток№1, у тому числі, який був би погоджений з позивачем, оскільки, як зазначалось, цей Додаток№1 містить як порядок сплати планових платежів, комісій, авансового платежу, періодичних платежів, так і порядок їх зарахування, а отже його відсутність, на думку суду, не тільки погіршує становище позивача по справі та обмежує його права як споживача, а й порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдає шкоди споживачу.
За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що Договір протиречить і положенням Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно п.2 ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Про розподіл судових витрат зазначається також у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України).
Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір судового збору в сумі 704,80 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95, 128, 131, 133, 141, 223, 247, 263, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє Чуміліна Юлія Євгенівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Галактика» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Запорізького апеляційного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області.
Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба