Справа №329/51/19
Провадження № 2/329/95/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Ломейка В.В., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чернігівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, посилаючись на наступне.

ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 16000 грн. на підставі договору б/н від 10.12.2007р. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті АТ КБ «Приватбанк», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу кредит згідно з договором, в свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконав договірні зобовязання.

Відповідач станом на 31.10.2018 має заборгованість на суму 36 192 грн. 04 коп., яка складається з наступного:

610 грн. 70 коп. заборгованість за кредитом;

29 569 грн. 81 коп.- заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом,

4050 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією,

250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина),

1711 грн. 53 коп. - штраф (відсоткова складова).

Оскільки в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором відповідачем не сплачена, позивач просить суд її стягнути.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Запорізької області від 18.02.2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.03.2019р. відповідач до суду подала відзив на позов, в якому заперечувала проти його задоволення та просила відмовити у повному обсязі з підстав пропуску позивачем позовної давності, який передбачений ст.ст.257,258 ЦК України, оскільки останній платіж був нею здійснений 15.07.2015р. на суму 150 грн. , а позивач звернувся до суду з позовом після спливу 3 років, також безпідставно нараховані пеня 4050 грн. та штрафи 250 грн. та 1711,53 грн.

Окрім того, що позивачем пропущений строк позовної давності, існують й інші доводи проти позовних вимог, а саме те, що вона не отримувала кредит у розмірі 16000,00 грн. як вказується позивачем, бо така сума за її підписом не визначена в жодному документі; до позовної заяви долучений розрахунок заборгованості за договором № б/н від 10.12.2007р., який належним чином не оформлений, тобто не вказана посада та прізвище особи, яка склала цей розрахунок та хто відповідає за його правильність; не зрозуміло на підставі чого змінювалася процентна ставка з 22,80% до 34,80%, 43,20% і чому не повідомлялось про її зміну; сальдо поточної заборгованості за кредитом не відповідає дійсності, оскільки вона на початку 2015р. зверталася до працівників банку з приводу зняття сум з її картки, до яких вона не має відношення, тобто рух її коштів по картковому рахунку не відповідав її волевиявленню, після чого було виявлено, що у банку на її платіжну картку був вказаний ідентифікаційний номер іншої особи чоловічої статті ОСОБА_4, потім помилку виправили і після цього, взнавши свою суму заборгованості, нею в липні 2015р. було внесено відповідні кошти і більше ніяких стосунків з банком не мала і банк з липня 2015р. її не турбував та не повідомляв про наявність у неї заборгованості або якихось змін. Крім того, в позовній заяві вказується непропорційно великий розмір заборгованості по процентам за користування кредитом. (а.с.59-61).

10.04.2019р. позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що Правила та Умови надання банківських послуг є публічною офертою, які пропонуються невизначеному колу осіб шляхом їх розміщення на офіційному сайті банку. Підписавши заяву, особа погоджується на запропоновані умови та правила. Таким чином, договір складається з декількох документів. Щодо наданого банком розрахунку слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не неданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з'ясування питання наявності або відсутності у неї заборгованості не проводились, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні.

З приводу зміни відсоткової ставки, то такі зміни повністю узгоджуються з п 5.3 кредитного договору. Повідомлення про підвищеня процентної ставки відповідчу були направлені, однак заяв про розірвання кредитного договору від відповідача банку не надходило.

Стосовно строку дії договору та карти, то картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазаначено на самій картці. І тому кредитнипй договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Стосовно посилання відповідача на відсутність повідомлень чи вимог про існування боргу, то при укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору, при необхідності отримання інформації ( у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та ін.), клієнти банку мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні Приватбанку.

Щодо строку позовної давності, то кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки. Згідно правових позицій ВС України кінцевий строк щодо повернення кредиту в повному обсязі спливає зі спливом останнього дня місяця дії картки. Строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року. З позовом до суду банк звернувся 29.12.2018 року, а отже згідно збільшеного строку позовної давності, який погоджений умовами договору, строк позовної давності ними не пропущено, а тому просив позовні вимоги задовольнити повному обсязі (а.с.76-81).

15.04.2019р. відповідачем надано заперечення на відзив, які повністю узгоджуються з наданим відзивом від 13.03.2019р., в якому відповідач просить застосувати строки позовної давності та залишити позовні вимоги позивача без задоволення (а.с. 113-116).

В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Суд, обєктивно, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 10.12.2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідно до ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У позові представником позивача вказано, що відповідачем не виконуються умови кредитного договору, а саме: порушено зобов"язання по сплаті кредиту, відсотків та пені за користування кредитом і станом на 31.10.2018 року борг відповідача становить 36 192,04 грн. та складається з: 610,70 грн. - заборгованості за кредитом; 29 569,81 грн.- заборгованості по процентам за користування кредитом; 4050,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1711,53 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості з якого зокрема видно, що останній платіж відповідачем здійснено 15.07.2015 року, строк дії перевипущеної відповідачу банківської картки сплив 09.2015р.

Відповідач на підставі п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

З викладеного слідує, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується вищезазначеним розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України відповідач зобов"язання за вказаним договором дійсно не виконав, хоча статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов"язковим для виконання сторонами, тобто банку про порушення відповідачем умов договору стало відомо ще після несплати ним чергового щомісячного платежу до 25 числа місяця.

Позивач жодних дій, спрямованих на погашення виниклої заборгованості на протязі всього періоду з 25.08.2015 року (сплата чергового щомісячного платежу) аж до 21.01.2019 року (дата надходження позову до суду) не вчиняв, не звертався до відповідача з вимогою чи то претензію про погашення заборгованості, при цьому достовірно знаючи про порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору і в результаті таких дій банку, а точніше бездіяльності банку у відповідача виникла заборгованість за процентами, яка у 6 разів перевищує розмір тіла кредиту, а відповідач на даний час має тяжке матеріальне становище, ніде не працює, на її утриманні знаходяться малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 2016року народження, який являється дитиною-інвалідом, має захворювання ДЦП лівосторонній геміпарез, лікворогідроцефальний синдром, затримка психомовного розвитку та потребує постійного стороннього догляду та реабілітаційного лікування. Має статус одинокої матері, перебуває на обліку в УСЗН Чернігівської РДА Запорізької області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю; державну соціальну допомогу на 2 дітей одиноким матерям, що є безпосередньо власністю дітей.

З вказаного слідує, що порушення умов кредитного договору відповідачем виникло з 25.08.2015 року, а позивачу було достовірно відомо про вказане, але жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості банком вжито не було, а тому суд вважає, що трирічний строк позовної давності у даному випадку розпочався з 25.08.2015 року, який відповідно закінчився 25.08.2018р., строк дії перевипущеної відповідачу банківської картки сплив 09.2015р.

Представник позивача направив позов лише 28.12.2018 року та який надійшов до суду 21.01.2019р., але у позові не ставить питання про поновлення строку позовної давності.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.ст. 257,258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.

Позивачем не наведено жодних доказів поважності причин пропуску річного стороку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією.

Виходячи з положень ст. 266 ЦК України, у разі спливу позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і щодо стягнення штрафів.

Відповідно до ч 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Статтею 260 ЦК України передбачено, що обчислення позовної давності починається з моменту, коли кредитор дізнався, або повинен був дізнатись про порушення умов договору.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати АТ КБ "Приватбанк" мінімальний обов"язковий платіж, який вказаний в "Пам'ятці клієнта", що є невід'ємною частиною договору, розрахований як відсоток від поточної заборгованості, а тому відсутність сплати кредиту та всіх платежів в зазначений строк, означає, що кредитор знає, або міг знати про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трирічного строку права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

При цьому, доводи представника відповідача про збільшення строку позовної давності до 50 років за Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку не приймаються судом до уваги, як такі, що не грунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів укладення сторонами відповідно до ст.259 ЦК України в письмовій формі договору про збільшення позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відповідно до ст.ст.256,257,258,260 ЦК України у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі у зв"язку зі спливом строку позовної давності.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 12,81, 141, 263-265,268 ЦПК України, ст. ст.525, 526,1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Ломейко