Провадження №2/389/121/19
Рішення

іменем України

2 травня 2019 року Знамянський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знамянка Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 01.07.2018 №-016701 в сумі 9501 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 01.07.2018 №-016701. Цей договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://е-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону, одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору в розділі «Підписи сторін». Відповідно до розділу 1 договору, заявка анкета в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір клієнта отримати грошові кошти в позику та є невідємною частиною цього договору та узгоджений сторонами в додатку 1 до цього договору. Виходячи з вищезазначеного, договір №-016701 від 01.07.2018 є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягненням всіх істотних умов договору. Згідно з п.2.1 договору, позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти в позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов'язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк, визначений цим договором. Позикодавець свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу позику в розмірі, встановленому договором. Платіжним повідомленням підтверджується, що позикодавцем перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 1500 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018. Відповідно до п.10.1.3 договору, позичальник зобовязується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою. Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання позичальником коштів, відповідно до умов договору (п.5.1 договору). Строк, на який надається позика за цим договором становить 20 (5.2 договору). Дата надання позики 01.07.2018 (п.5.3 договору). Дата повернення позики не пізніше 23 год. 00 хв. 20.07.2018 включно (п.5.4 договору). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.1048 ЦК України). Розмір і порядок процентів встановлений даним договором. Відповідно до умов договору, сума процентів за користування позикою становить 201 грн. 00 коп. за 20 днів. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (30 грн. 00 коп. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником у період, згідно із зазначеним договором, складає 1701 грн. 00 коп. Платіжним дорученням №3723 від 01.07.2018 та повідомленням №1248 від 14.12.2018 підтверджується, що позикодавцем перераховано на картковий рахунок відповідача позику в розмірі 1500 грн. Отже, позикодавець свої зобов'язання за договором №-016701 від 01.07.2018 виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу позику в розмірі, встановленому договором. Поте, позичальник не повернув суму позики, тим самим порушив умови договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України. На даний час відповідач заборгованість за договором №-016701 від 01.07.2018 не сплатив. Відповідно до п.7.1 договору, у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню в розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Пунктом 11.1 даного договору передбачено, що усі спори за договором сторони будуть намагатися вирішити шляхом переговорів. Заходи досудового врегулювання спору не вживалися. Відповідач на зв'язок не виходив та не відповідав на дзвінки. Станом на 01.11.2018 відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4 даного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом 1500 грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 3321 грн. 00 коп., заборгованості за пенею 4680 грн. 00 коп. Загальна сума заборгованості за договором складає 9501 грн. 00 коп. Між позикодавцем та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» 01.10.2018 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0110/1, відповідно до якого, клієнт відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у звязку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для позивача та вважаються наданими позивачу, а також до позивача перейшли всі пов'язані з ними права, зокрема, право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» набуло статусу нового кредитора стягувача за договором №-016701 від 01.07.2018. Відповідно до п.2.1 договору факторингу, для реалізації, позивачем придбаних ним прав клієнт передав під час підписання цього договору наступні документи: оригінали основних договорів; підтвердження видачі кредиту по основним договорам клієнтом; розрахунки заборгованості. Згідно з п.3.4.2 договору факторингу, не пізніше тридцяти робочих днів після набуття чинності цим договором клієнт зобов'язаний сповістити боржників про укладення цього договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним. Дані умови договору виконані, що підтверджується повідомленням про відступлення з підтвердженням відправлення, витягом з акту прийому-передачі прав вимоги згідно з договором факторингу, а також оригіналом договору, розрахунком заборгованості та документами, що підтверджують видачу кредиту. На сьогоднішній день боржником не виконано своїх грошових зобов'язань перед новим кредитором, яким є ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив», за договором №-016701 від 01.07.2018, через що позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1921 грн.

Відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, вказав, що дійсно між ним та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» укладено договір №-016701 від 01.07.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Згідно з п.3.1 договору, позика складає 1500 грн. Суму позики він не сплатив, оскільки не згоден з нарахуванням заборгованості за відсотками та за пенею. В силу юридичної необізнаності він був позбавлений можливості реально оцінити умови договору. Про свою незгоду він повідомляв позикодавця. Крім того, він не знав на чиє імя, на які реквізити та яким чином він повинен повернути позику. Позов він визнає в частині існування заборгованості за позикою в розмірі 1500 грн. Зазначив, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі в Державній спеціальній службі транспорту Міністерства Оборони України і навчається на кафедрі військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені ак. ОСОБА_2 з 28.07.2017 і до теперішнього часу. Згідно з чинним законодавством, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду пеня за невиконання зобов'язань і проценти за користування кредитом не нараховуються. Щодо вимоги позивача про стягнення з нього витрат по сплаті судового збору в сумі 1921 грн., вказав, що згідно з п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов'язаних з виконанням військового обов'язку, а також під час виконання службових обов'язків. Верховний Суд України в рішенні від 01.03.2017 №6-152цс17 зазначив: «Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору». Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що між ним і ТОВ «Фінансова компанія є гроші» 01.11.2018 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу. Всупереч ч.1 ст.1077, ч.1 ст.1082 ЦК України він, як боржник, не отримував від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Згідно з п.3.4.2 договору факторингу, не пізніше тридцяти робочих днів після набуття чинності цим договором клієнт зобов'язаний сповістити боржників про укладення цього договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним. Позивач стверджує, що дані умови договору виконані, що підтверджується повідомленням про відступлення з підтвердженням відправлення. Проте, як видно з матеріалів справи, позивачем надано копію повідомлення про відступлення адресоване відповідачу, однак в порушення вимог закону не подано підтвердження про отримання таких повідомлень боржником, а значить він звільняється від зобов'язання здійснити платіж факторові.

Позивач надіслав суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім викладених у позовній заяві обставин зазначив, що проценти та пеня нараховані правомірно. Факт повідомлення відповідача про відступлення права вимоги підтверджує інформація про відстеження відправлення ПАТ «Укрпошта».

Відповідач надіслав суду заперечення, в яких просив суд не брати до уваги відповідь на відзив на позовну заяву позивача, оскільки вона подана з порушенням встановленого строку. Наголосив, що він, як боржник, не отримував від позикодавця або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, оскільки повідомлення про вручення поштового відправлення ним особисто не підписано.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надіслав суду клопотання, в якому просив суд позовні вимоги задовольнити, справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 01.07.2018 укладено договір про надання позики, в тому числі і на мовах фінансового кредиту, №-016701 (а.с.12-18). У графіку розрахунків до договору №-016701 від 01.07.2018 встановлено, що ОСОБА_1 20.07.2018 повинен був сплатити кредит у розмірі 1500 грн. і проценти в розмірі 201 грн., а всього 1701 грн. (а.с.19).

Платіжне доручення від 01.07.2018 №3723, повідомлення про транзакцію поповнення картки від 14.12.2018 вих.№1248 та договір про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 19.02.2018 №92.15.000104/2 свідчать про те, що позикодавцем перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 позику в розмірі 1500 грн. (а.с.25, 26, 27-31).

З розрахунку заборгованості за договором №-016701 від 01.07.2018 встановлено, що станом на 01.11.2018 ОСОБА_1 має заборгованість за договором у сумі 9501 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 1500 грн. 00 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 3321 грн. 00 коп., заборгованості за пенею 4680 грн. 00 коп. (а.с.20-24).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акценту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостої цієї стаття.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Договір про надання позики, в тому числі і на мовах фінансового кредиту, №-016701 від 01.07.2018 є письмовим правочином, який відповідає формі, що передбачена ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений у письмовій формі та підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення між його сторонами всіх істотних умов договору.

Згідно з умовами договору про надання позики, в тому числі і на мовах фінансового кредиту, позика складає 1500 грн. (п.3.1 договору); сума процентів за користування позикою становить 201 грн. за 20 днів (п.3.2 договору); проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить (730 процентів річних). Тип процентної ставки фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (30 грн.) за кожен день, починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою (п.3.2.1 договору). Строк, на який надається позика за цим договором, становить 20 днів (п.5.2 договору). Дата надання позики 01.07.2018 (п.5.3 договору). Дата повернення позики не пізніше 23 год. 00 хв. 20.07.2018 включно (п.5.4 договору).

Між позикодавцем ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та фактором ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» 01.11.2018 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, відповідно до якого, клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, у тому числі й з відповідачем, що вбачається з самого договору та витягу з акту прийому-передачі прав вимоги від 01.11.2018 (а.с.9-10, 11). У звязку з викладеним, гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі повязані з ними права, зокрема, право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі.

Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У п.1 ч.1 ст.512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, внаслідок укладення договору про надання фінансових послуг факторингу №0111/2 відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором №-016701 від 01.07.2018.

За змістом п.3.4.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №0111/2, не пізніше тридцяти робочих днів після набрання чинності даним договором клієнт зобовязаний сповістити боржників про укладення цього договору й повідомити, що платіж на користь фактора є належним.

Дані умови договору виконані, що підтверджують повідомлення про відступлення від 10.12.2018 №1505, список згрупованих поштових відправлень №20062, копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про те, що відправлення вручене за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (а.с.50, 51, 87).

З огляду на викладене, твердження ОСОБА_1 щодо неотримання ним повідомлення про відступлення від 10.12.2018 №1505 суд до уваги не приймає.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4 договору від 01.07.2018, що призвело до виникнення заборгованості.

За змістом ст.ст.526, 527, 530, 610 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, дане зобовязання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязання.

Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_1 зобовязання за договором від 01.07.2018 не виконав, тому заборгованість за кредитом в сумі 1500 грн. підлягає стягненню з нього в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3321 грн. 00 коп. та заборгованості за пенею 4680 грн. 00 коп. суд встановив наступне.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Водночас, на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №1126-VII, з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.

Особливий період, відповідно до абзацу 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 №1275-VII (підпункт 3 пункту 4 розділу І), статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, відповідно до якого, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно з довідкою від 26.02.2019 №100, відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у державній спеціальній службі транспорту Міністерства Оборони України і навчається на кафедрі військової підготовки спеціалістів Держспецтрансслужби Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_2 на 2 курсі з 28.07.2017, згідно з наказом НК №153 від 28.07.2017 по теперішній час на денній формі навчання (а.с.66).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов'язок за межами України, та членів їх сімей.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» передбачено, що військовий обов'язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом ч.1 ст.9 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», щодо військового обов'язку громадяни України поділяються на категорії, зокрема, на військовослужбовців осіб, які проходять військову службу.

До видів військової служби, відповідно до змісту ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», відноситься військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

Отже відповідач є військовослужбовцем, а тому на нього поширюється дія п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким, ОСОБА_1 звільняється від сплати штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом за час проходження військової служби.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Тож, дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, виходячи з того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і перебуває на військовій службі з 28.07.2017, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3321 грн. 00 коп. та заборгованості за пенею 4680 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, суд відзначає, що посилання ОСОБА_1 на те, щовін не знав на чиє імя, на які реквізити та яким чином він повинен повернути позику позикодавцю суд до уваги не приймає, оскільки п.8.1 договору від 01.07.2018 визначено, що повернення позики здійснюється позичальником у готівковій формі шляхом внесення грошових коштів у касу та/або зарахування коштів на поточний рахунок позикодавця. Інформація про місцезнаходження та розрахунковий рахунок ТОВ «Фінансова компанія є гроші» також міститься в договорі.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не отримував повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до частин 1, 2 статті 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Наслідками неповідомлення боржника про заміну первісного кредитора в зобов'язанні є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих саме для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

Крім того, факт неповідомлення боржника про заміну кредитора, на що посилався відповідач, не тягне за собою відмову в позові новому кредитору, а може лише впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, повязаних з виконанням військового обовязку, а також під час виконання службових обовязків.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог на 15,79%.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір позивачу в сумі 303 грн. 33 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Решту суми сплаченого позивачем судового збору, яка складає 1617 грн. 67 коп. суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.512, 514, 526, 527, 530, 610, 611, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», , місце знаходження: вул.Мандриківська,66 м.Дніпро, заборгованість за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 01.07.2018 №-01670 в сумі 1500 (одна тисяча пятсот) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив», , місце знаходження: вул.Мандриківська,66 м.Дніпро, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 303 (триста три) грн. 33 коп.

Решту судового збору в сумі 1617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) грн. 67 коп. віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_3