Справа №639/1127/18
Провадження №2/639/158/19
22 квітня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Кузнецової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 23 644 грн. пені за неповернення майна, що є предметом договору оренди, за час прострочення з 02.03.2017 року по 01.03.2018 року; 46 792,50 грн. орендної плати за фактичне користування майном, що є предметом договору оренди, після закінчення строку оренди за період з 02.03.2015 року по 01.09.2016 року.
03.04.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Призначено судове засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року, у зв'язку з призначенням повторного автоматичного розподілу справи та визначенням для розгляду даної справи судді Баркової Н. В., цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості прийнято до провадження судді Баркової Н.В.
Представником позивача - адвокатом Борисовець О.І. подано через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій останній також підтримав позовні вимоги, просив задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. У зв'язку з чим на підставі ухвали від 22.04.2019 року зі згоди представника позивача судом вирішено провести заочний розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, надані в обґрунтування позову, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 3.1. Договору оренди майно повинно бути передано орендодавцем і прийнято орендарем протягом 3-х днів з моменту підписання вказаного договору.
Пунктом 4.1. Договору оренди передбачено, що майно вважається переданим орендарю з моменту підписання Акту прийому-передачі майна.
Відповідно до Акту прийому-передачі ОСОБА_2 отримав від ФОП ОСОБА_1 в оренду наступні комплектуючі будівельних лісів відповідно до договору оренди №506 від 05.04.2012 року, а саме: драбина 60 шт., домкрат 20 шт., ферма страхувальна - 54 шт., ферма опорна - 63 шт., держатель настилу - 9 шт., дерев'яний настил - 9 шт., діагональ - 5 шт., кріплення до стіни - 20 шт. на термін з 05.04.2012 року до 18.04.2012 року, що підтверджується особистими підписами сторін на вказаному акті.
Пунктами 5.1., 5.2. Договору оренди передбачено, що розмір орендної плати складає 2570 грн. Орендна плата вноситься готівкою у вигляді передоплати у розмірі 100% в день підписання вказаного договору.
Як вбачається з рішення апеляційного суду Харківської області від 04.06.2015 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року у справі № 2012/5834/2012 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено і на її користь стягнуто з ОСОБА_2 борг у розмірі 42 595 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаним рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.06.2015 року змінено рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року, шляхом зменшенням стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 42 595 грн. до 9 565 грн. та судового збору з 411,15 грн. до 214,60 грн.
Окрім того, колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у вказаному рішенні зазначено, що судом першої інстанції відповідно до вимог п. 8 та п. 9.2 договору оренди правильно визначено строк затримки ОСОБА_2 повернення майна ФОП ОСОБА_1 за договором оренди станом на 17.07.2012 року, який складав 90 днів, та відповідно до розміру орендної плати на день в сумі 183,50 грн. правильно визначений розмір неустойки, що підлягав стягненню з відповідача в сумі 11 565 грн. (183,50 х 90 х 5%). Між тим, задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, суд першої інстанції не врахував вимоги ч. 2 ст. 551 цього Кодексу, відповідно до яких, якщо неустойка передбачена імперативною нормою, то вона підлягає безумовному застосуванню. У випадках, коли положення про неустойку міститься в диспозитивній нормі, вона застосовується лише остільки, оскільки сторони своєю угодою не передбачили інший розмір неустойки. Оскільки сторони у п. 9.2 договору оренди визначили розмір неустойки 5% від вартості оренди майна за кожен день прострочення, вимоги ст. 785 ЦК України (яка є диспозитивною нормою права) не застосовуються до спірних правовідносин. У зв'язку з зазначеним рішення суду в частині стягнення неустойки з відповідача на підставі ст. 785 ЦК України є неправильним, а сума, що стягнута районним судом з ОСОБА_2 з урахуванням сплати останнім позивачу 2000 грн. неустойки, підлягає зменшенню з 42 595 гривень до 9 565 гривень (11 565 - 2 000 = 9 565 грн.). (а.с. 6-7).
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.
У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
ОСОБА_2 будівельні ліси в строк, встановлений договором оренди, не повернув, чим порушив п. 8.1 Договору оренди № 506 від 05.04.2012 року, що підтверджується не підписаним актом прийому-передачі орендарем майна орендодавцю (а.с. 5, зворотна сторона).
Частиною першою статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Отже, за час прострочення з 02.03.2017 року по 01.03.2018 року розмір пені становить 23 644,00 грн. Такі вимоги заявлені засновані на договорі та підлягають задоволенню, оскільки позивач ОСОБА_1 за змістом ЦК України є правонаступником СПД-ФО ОСОБА_1, яке з 24.03.2017 року припинено відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 23 644,00 грн. пені за неповернення майна, що є предметом Договору оренди за час прострочення з 02.03.2017 року по 01.03.2018 року.
При цьому відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами і не надав суду відзиву з запереченнями проти позовних вимог, а також жодних доказів на підтвердження можливих заперечень.
З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Суд, задовольняючи позовні вимоги на 33,57 % вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 236,60 грн.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 171, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 256, 258, 525, 526, 530, 549, 550, 627, 629 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 644 (двадцять три тисячі шістсот сорок чотири) гривні 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 236 (двісті тридцять шість) гривень 60 копійок.
У іншій частині в задоволенні позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІПН:НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Повне рішення складено 02.05.2019 року.

Суддя Н.В. Баркова