Справа № 548/1158/18
Провадження №2/548/67/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2019 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Ващенко М.В.,

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

ОСОБА_5 вимоги мотивував тим, що він є одноособовим власником будинку №14 по вулиці Спортивній в с.Тарасівка Хорольського району Полтавської області, в якому з осені 1998 року попереднім власником будинку (мамою позивача) зареєстрована відповідач - його колишня дружина.

Позивач вказує, що незважаючи на розірвання шлюбу 26.02.2013 року відповідач в добровільному порядку дій щодо зняття з реєстрації та припинення користуватися вищезазначеним житлом не вчиняє, вимоги позивача щодо вчинення вищезазначених дій ігнорує, спільне господарство з позивачем не веде, оплату комунальних послуг не здійснює, не здійснює поточний та капітальний ремонту будинку та не несе жодних трудових і фінансових затрат на його утримання. Жодної домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде продовжувати проживати в спірному будинку, після розірвання шлюбу, між сторонами не було.

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком №14 по вулиці Спортивній в с. Тарасівка Хорольського району Полтавської області.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 20.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 16.08.2018 року у даній цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, розглянути справу за відсутності позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали та прохали відмовити в їх задоволенні. Відповідач та її представник показали суду, що відповідач менше року, а саме з травня 2018 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з поважної причини, оскільки позивач по справі створив нестерпні умови для проживання. Тому відповідно до ст.405 ЦК України та ст..156 ЖК України, яка регулює дані відносини відповідача не можна визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Суд заслухавши показання позивача, відповідача та її представника, свідка ОСОБА_6, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з»ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідач була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 колишнім власником (мамою позивача) ОСОБА_7, яка померла 24.08.2001 року, як дружина позива.

Позивач після смерті матері успадкував вищевказаний будинок, що доводиться свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.07.2002 року зареєстрованого в реєстрі за №3427.

26.02.2013 року рішенням Хорольського районного суду Полтавської області розірвано укладений 03.07.1999 року між позивачем та відповідачем шлюб.

З довідки Покровськобагачанської сільської ради Хорольського району Полтавської області №02-24/69 від 22.01.2019 року слідує, що в будинку №14 по вулиці Спортивній в с.Тарасівка Хорольського району Полтавської області зареєстровані позивач, відповідач та їх малолітній син ОСОБА_8, 19.12.2009 року народженння. Вказано, що на день складання довідки відповідач разом з неповнолітнім сином проживають в господарстві ОСОБА_9 в с.Тарасівка Хорольського району Полтавської області, вул.Центральна, 72, який є сином відповідача.

Позивач і відповідач на даний час не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків, тобто відповідач в розумінні ч.2 ст.3 СК України не є членом сім'ї позивача.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації в будинку чим чинить позивачу, як власнику домоволодіння, перешкоди у користуванні ним.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 2 ст.156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Викладене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою 16 січня 2012 року за наслідком розгляду справи №6-57цс11.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач проживала у спірному будинку в якості члена сім'ї (дружини власника) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов'язана, що є обставиною яка має істотне значення, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України.

Вищевказане повністю узгоджується з позицією Верховного суду, висловленого 27.02.2019 року у справі №357/7940/16-ц, згідно з яким цивільним законодавством не передбачене збереження права користування житлом за відповідачем, який хоч і правомірно вселився у спірний будинок, але його право припинилося, оскільки на час розгляду справи він перестав бути членом сім»»ї власника.

Також, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує норми статей 316, 317 ЦК України, статті 3 СК України, статті 64 ЖК України та зважаючи на вимоги статті 9 Конституції України, статті 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» (29 червня 2004 №1906-IV) положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг субєктивних прав та юридичних обов»язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивованою оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми.

В той же час аргументи відповідача та її представника суд, вважає не обґрунтованими та не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами і з огляду на сутність установлених правовідносин суд приходить до винвку, що на ці правовідносини не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3слід задовольнити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-14, 76-81, 141, 209-211, 213, 216, 221, 228, 229, 235, 240-242, 258, 259,263-265,268,354,355 ЦПК України, 16, 391, 319, 406 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 Васильовича до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер 268800720, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком №14 по вулиці Спортивній в с. Тарасівка Хорольського району Полтавської області.

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер 268800720, з реєстрації в будинку №14 по вулиці Спортивній в с.Тарасівка Хорольського району Полтавської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 мешканець с. Тарасівка Хорольського району Полтавської області, вул. Спортивна, буд.14.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1, юридична адреса: м.Хорол Полтавської області, вул. 1 Травня, буд. 8"Б" оф.1 .

Відповідач ОСОБА_4, ідентифікаційний номер 268800720, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3

Представник відповідача адвокат ОСОБА_10, юридична адреса: м.Лубни Полтавської області, проспект Володимирський, 1/5.

Повний текст судового рішення складено 19.04.2019 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна