Апеляційне провадження №22-ц/824/927/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича ІгоряВіталійовича, державного реєстратора Державного підприємства «СЕТАМ» Хиби АнниВолодимирівни та ОСОБА_1, за участю третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання протиправними дій державних реєстраторів, скасування державної реєстрації та припинення права власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Тарнавської СвітланиВолодимирівни, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

Вона разом з ОСОБА_1 та третіми особами є співлвсниками житлового будинку АДРЕСА_6. Кожен співвласник володіє часткою в праві власності на спільне майно і такі частки визначені у дробовому вираженні. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності державним реєстратором було зареєстровано право власності на житлове приміщення мансардного поверху загальною площею 388 м. кв., розташоване у цьому ж будинку. В той же час житловий будинок є власністю кількох осіб, а отже будь-яке самочинне будівництво, добудова, реконструкція та інші дії з боку одного співвласника, які є неузгодженими з іншими співвласниками, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства України. Будівництво мансардного поверху та отримання його у власність з подальшою реєстрацією прав на нерухоме майно на думку позивача є по-перше незаконним, а по-друге - таким, що порушує права інших співвласників. Крім того у вересні 2017 року позивачу стало відомо, що відповідачі зареєстрували на праві власності на користь ОСОБА_1 квартири №1, №2, №3, №4 та приміщення №5 у цьому ж будинку, при цьому державними реєстраторами були порушені права та інтереси позивача, оскільки для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників. При цьому при створенні таких житлових приміщень також було порушено встановлену законом процедуру. Просила суд визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартири № 1, 2, 3 4 та приміщення 5 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_6.

30.11.2017 року позивач звернулася із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області ОсиповичаІгоря Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37170970 від 20.09.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 4, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1; Рішення Державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича Ігоря Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37245594 від 25.09.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 4, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000 зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36714629 від 21.08.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 3, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36714261 від 21.08.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 2, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36713750 від 21.08.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 1, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1. Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича Ігоря Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37245842 від 25.09.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 5, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000, зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1.

15.01.2018 року позивач звернулась із клопотанням про збільшення позовних вимог новою вимогою про припинення права приватної власності ОСОБА_1 на вказані приміщення, а саме: квартири № 1, 2, 3, 4 та приміщення № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 та просила визнати зазначені приміщення як допоміжні приміщення загального користування співвласників АДРЕСА_6 на праві сумісної власності. Просила визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича ІгоряВіталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37245594 від 25.09.2017 року на об'єкт житлової нерухомості, квартиру № 4, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер майна 000 зареєстрованої на праві власності за ОСОБА_1.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно площею 388, кв.м., індексний номер: 51194438, видане 29.12.2015 року ОСОБА_1 на житлове приміщення мансардного поверху житлового будинку № АДРЕСА_6. Визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тарнавської СвітланиВолодимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27659839 від 29.12.2015 року на житлове приміщення, а саме: мансардний поверх житлового будинку № АДРЕСА_6. Скасувати запис про право власності індексний номер 12836825 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В процесі судового розгляду представник позивача заявив клопотання про уточнення позовної вимоги, просив суд свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 51194438, видане 29.12.2015 року ОСОБА_1, визнати недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року:

1. визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора державного підприємства «СЕТАМ» Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 21.08.2017 року на квартири № 1,2,3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_6, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1;

2. визнано протиправним та скасувано рішення державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича Ігоря Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу від 20.09.2017 року на квартиру № 4, що розташована за адресою: АДРЕСА_6, зареєстровану на праві власності за ОСОБА_1, а також рішення цього ж державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.09.2017 року на цю ж квартиру № 4 за ОСОБА_1.

3. визнано протиправним та скасувано рішення державного реєстратора Київської філії КП «Новозаводське» Новозаводської сільської ради Пулинського району Житомирської області Осиповича Ігоря Віталійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.09.2017 року на приміщення № 5, що розташоване за адресою: АДРЕСА_6, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1.

4. визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 29.12.2015 року ОСОБА_1 на житлове приміщення мансардного поверху житлового будинку № АДРЕСА_6;

5. визнано незаконним та скасувано рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві Тарнавської СвітланиВолодимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2015 року на мансардний поверх житлового будинку № АДРЕСА_6;

6. скасований запис про право власності індексний номер 12836825 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

7. вирішене питання судових витрат по справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність викладених у рішенні висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Обґрунтував скаргу тим, що він реалізував своє право на власність у належний спосіб, правовідносини, що виникли мають інший характер ніж той, що зазначив суд, оскаржуваним рішенням реалізовано процедуру неправомірного втручання в право на володіння майном. Вважає, що суд першої інстанції задовольнив позов за відсутності порушених прав позивача. Також просив суд скасувати застосовані заходи забезпечення.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Як було встановлено в ході розгляду справи, позивач є співвласником 9/100 частки житлового будинку АДРЕСА_6. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований співвласником часток в розмірі 17/100 та 12/100 цього ж будинку. Треті особи також є співвласниками житлового будинку - кожний згідно із своєю часткою, визначеною у дробовому вираженні. В даному випадку сторони у справі є власниками часток спірного житлового будинку, про що зазначено в документах, які підтверджують їх право власності на частки. Таким чином житловий будинок є спільною власністю позивача, відповідача та третіх осіб по справі. При цьому по факту в будинку фактично обладнані окремі житлові приміщення, відокремлені одне від одного, які перебуваюь у власності окремих осіб (учасників справи) та фактично складають окремі житлові квартири. При набутті власниками таких приміщень їм виділялося у власність не будь-яка частка в будинку, а саме визначені приміщення, які в сукупності складають окрему квартиру. За таких умов суд прийшов до висновку про те, що на вказаний будинок розповсюджується дія Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», оскільки положеннями його статті 1 встановлено, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Співвласниками багатоквартирного будинку є власники квартир або нежитлових приміщень у ньому. При цьому співвласники багатоквартирного будинку володіють на праві спільної власності й всіма підсобними приміщеннями будинку. За таких умов будь-які дії щодо перебудови, надбудови, зміни способу та порядку використання допоміжних приміщень можливе лише за умови їх попереднього погодження з усіма без винятку співвласниками будинку.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників, а також з порушенням встановленого порядку відповідач ОСОБА_1 здійснив реєстрацію мансарди, про що отримав свідоцтво про право власності. Самому ОСОБА_1 було надано згоду лише двох співвласників з тринадцяти, інші вісім співвласників надавали свою згоду на реконструкцію мансарди виключно на користь ОСОБА_18 (батька відповідача). При цьому частина співвласників, а саме ОСОБА_19, ОСОБА_2 та ОСОБА_13 взагалі не надавали своєї згоди на реконструкцію мансарди. Прийняття такого об'єкту як мансардного поверху в експлуатацію відсутнє. Будинок, частки в якому розподілені між співвласниками в дробовому вираженні, був збудований та введений в експлуатацію без мансарди. Доказів того, що ОСОБА_18, а в подальшому і ОСОБА_1, були власниками мансарди стороною відповідача суду не надано, як і не надано доказів того, що подарована відповідачу частина будинку містила мансардний поверх. Також не було представлено й доказів того, що Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві вдавав документи дозвільного та/або декларативного характеру, які надають право замовникам будівництва на виконання будівельних робіт із реконструкції спірного будинку. З наведеного вбачається, що реконструкція будинку, що знаходиться у спільній частковій власності учасників справи, з влаштуванням мансардного поверху, було здійснено з порушенням встановленої законом процедури.

Реєстрація за ОСОБА_1 права власності на квартири №1, №2, №3, №4 та приміщення №5 у будинку, що перебуває у спільній власності, була вчинена без дотримання вимог чинного законодавства України, зокрема без згоди інших співвласників житлового будинку, що й було встановлено судом першої інстанції. Окрім того, після здійснення такої державної реєстрації і виділу частки відповідачу ОСОБА_1, частки інших співвласників залишились без змін, що призвело до невідповідності таких часток фактично зміненим технічним характеристикам житлового будинку. В державному реєстрі прав власності запис про право власності ОСОБА_1 на частки, що йому належали до такої державної реєстрації, також залишені без змін, що не відповідає вимогам ч.3 ст. 364 ЦК України та ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При цьому співвласники будинку договір про виділ в натурі частки з нерухомого спільного майна з ОСОБА_1 не укладали. Письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно не оформлювалось. Відсутні докази й того, що виділені приміщення відповідають розміру частки ОСОБА_1 і погоджені з іншими співвласниками будинку.

У відповідності до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. При цьому частиною 4 ст. 364 ЦК України передбачено укладання між співвласниками договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору.

Суд першої інстанції вірно встановив, що посилання відповідача ОСОБА_1 на повну відповідність та законність своїх дій не відповідають обставинам справи. Співвласник має право на збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна, а також зробленому у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. В даному ж випадку є доведеними обставини щодо порушення відповідачем ОСОБА_1 чинних унормувань щодо порядку реалізації прав спільної часткової власності. За таких умов реєстрація за ОСОБА_1 права власності на нові об'єкти відповідним органом державної реєстрації права власності вчинені з порушенням вимог закону, що призвело до порушення майнових прав позивача та співвласників спірного будинку.

В ході розгляду справи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 16859/16-44/22994-23005/17-44 від 30.11.2017 року встановлено, що приміщення виділеної квартири № 4 фактично є допоміжними приміщеннями спірного будинку, відносяться до спільної сумісної власності співвласників будинку та можуть експлуатуватись виключно в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання незаконною та скасування прийнятого рішення державним реєстратором про державну реєстрацію за ОСОБА_1 прав на зазначені квартири.

Крім того, спірний будинок НОМЕР_1 збудовано у 2009 році ОСОБА_18 Дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд було видано замовнику будівництва - ОСОБА_18 В подальшому, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві замовнику видано свідоцтво про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта та підтверджено його готовність до експлуатації. У 2013 році ОСОБА_18 звернувся до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві з заявами про прийняття в експлуатацію об'єкта «Мансардний поверх триповерхового індивідуального житлового будинку, побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт», але листами інспекції йому було відмовлено у прийнятті декларацій про готовність об'єкта до експлуатації. В той же час, станом на 29.12.2015 рік ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності житлового приміщення мансардного поверху загальною площею 388 кв.м. у спірному будинку, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. При цьому інспекція своїм листом від 06.01.2016 року проінформувала, що не видавала та не реєструвала документів, які надають право на виконання будівельних робіт та або реконструкції спірного будинку. У зв'язку з тим, що відповідачем не було представлено до суду оригіналу декларації про готовність спірного об'єкта до експлуатації, чи будь яких інших дозвільних документів щодо будівництва житлових приміщень мансардного поверху та введення їх в експлуатацію, доводи позивача щодо відсутності таких дозвільних документів спростовано не було, що й констатував суд першої інстанції за результатами розгляду справи.

Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідачем ОСОБА_1 не було отримано дозволу усіх співвласників будинку на проведення робіт з обладнання додаткових приміщень в ньому. В той же час необхідність отримання такого дозволу від усіх співвласників вбачається як з положень п. 6 ч. 1 ст. 1, ст. 4 та ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», так і з вимог ст. 382 ЦК України. Окрім того, право одного із співвласників вчиняти будь-які дії із спільним майном виключно за згоди інших співвласників передбачене й положеннями ст. 358 ЦК України. За таких умов створення, перебудова, переобладнання як горища (з перебудовою в мансардні житлові приміщення), так і інших допоміжних приміщень будинку, може вважатися законною за умови отримання на це дозволу усіх без винятку співвласників будинку. В той же час вказане правило в даному випадку в повній мірі дотримане не було.

Частина співвласників дійсно надало згоду ОСОБА_1 на здійснення таких переобладнань. Ще частина співвласників надавало таку згоду батьку відповідача - ОСОБА_18, який згодом передав усі свої права сину. В той же час частина співвласників, а саме ОСОБА_19, ОСОБА_2 та ОСОБА_13, взагалі не надавали такої своєї згоди. За таких умов, здійснення переобладнання допоміжних приміщень, що перебувають у спільній власності, без утримання згоди усіх співвласників, не може вважатися законним, відтак й не може вважатися законною й подальша реєстрація за відповідачем права власності на такі приміщення. Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до посилань апелянта щодо того, що вказана реконструкція та обладнання додаткових приміщень відбувалася в прядку переобладнання належних відповідачу приміщень та не потребувала додаткового дозвільного забезпечення. Як вказував сам апелянт, у відповідних документах на введення будинку в експлуатацію приміщення мансардного поверху зазначені не були, з чого суд робить висновок про їх неіснування. За таких умов подальша побудова та переобладнання таких приміщень, вже після того, як будинок було побудовано, а позивачі та треті особи стали його співвласниками, могло відбуватися виключно за умови отримання згоди від усіх співвласників, чого відповідач, який на той час був таким же співвласником будинку, як і інші, не дотримався.

Зважаючи на наведене, лише вказані обставини (навіть без врахування інших, які також були належно оцінені судом першої інстанції) зумовлюють обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Серед доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд при визначенні своєї правової позиції застосував норми нормативно-правового акту «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, яка на час виникнення спірних правовідносин (29.12.2015 року) вже втратила чинність, оскільки на цей момент вже була чинна постанова №1127 від 25.12.2015 року. В той же час, перевіривши зазначену норму, колегія суддів апеляційного суду вважає, що головна обставина, встановлена судом, - це неотримання згоди усіх співвласників спірного будинку на проведення його реконструкції та письмових заяв про перерозподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна. Тому зазначена апелянтом норма суті оскаржуваного рішення не змінює.

Також апелянт зазначає, що в позивачем було набуто право власності на чітко визначені приміщення, які в сукупності складають 9/100 житлового будинку. За таких умов він вважає, що права позивача обмежені лише цими приміщеннями, а дії відповідача по відношенню до інших приміщень не порушують прав позивача. В той же час, як вже зазначав суд першої інстанції, з чим погоджується й колегія суддів апеляційного суду, позивач є співвласником житлового будинку АДРЕСА_6. При цьому фактично в будинку були обладнані та передані у власність позивача та третіх осіб по справі окремі житлові приміщення, які в сукупності складають ізольовані окремі квартири, кількість яких перевищує встановлену законодавцем межу у 3 квартири, відтак вказаний будинок є багатоквартирним будинком, а його співвласниками є власники квартир, які є власниками й всіх його підсобних та нежитлових приміщень. Окрім того, будинок, частки в якому розподілені між співвласниками в дробовому вираженні, був збудований та введений в експлуатацію без мансарди. Реконструкцією будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, частка позивача не змінилася, але фактично спільний будинок збільшився на мансардний поверх, що призвело до невідповідності його частки зміненим технічним характеристикам житлового будинку.

Посилання апелянта на те, що площа, яка вводилась в експлуатацію, не включала мансардного поверху, а потім мансарда була введена як додаткова площа у відповідності до вимог закону, не ґрунтується на обставинах справи. Колегія суддів зазначає, що право на облаштування мансардних приміщень надано власнику житлового будинку в межах простору горищ будинку. При спільній частковій власності таке переобладнання має вчинятись за згодою усіх інших співвласників, яка в даному випадку відсутня.

Крім того апелянт зазначив, що оскаржуваним рішенням було безпідставно присуджено стягнення сплаченого судового збору з нього на користь позивача. В той же час, як вбачається оскаржуваного рішення, судом першої інстанції в даному випадку у відповідності до вимог процесуального закону судовий збір відповідно до результату розгляду справи та задоволених позовних вимог було стягнуто з відповідачів на користь позивача. За таких умов доводи апеляційної скарги не обґрунтовують незаконність рішення в цій частині.

Не може погодитися колегія суддів апеляційного суду й з позицією апелянта щодо неналежності обраного позивачем способу захисту вимогам закону, оскільки в даному випадку з його точки зору мала б висуватися вимога щодо скасування самого запису про проведену державну реєстрацію, а не оскаржуватися рішення державного реєстратора. Внесення відомостей до відповідних державних реєстрів не входить до компетенції суду, який в своїй діяльності не може підміняти інші органи, в тому числі й суб'єктів державної реєстрації прав. В той же час, у разі порушення діями чи рішеннями таких органів прав особи, законодавець передбачив право такої особи на звернення до суду з вимогою про оскарження таких дій, що й було зроблено в даному випадку позивачем.

Безпідставними вважає колегія суддів апеляційного суду й посилання апелянта на незаконність оскаржуваного рішення через невитребування судом першої інстанції усіх матеріалів реєстраційної справи. З оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції при вирішенні позову дав оцінку таким рішенням, виходячи з їх змісту. Крім того, оригінали документів, які мають подаватися державному реєстратору, повертаються заявникам, і у реєстраційній справі не зберігаються. За таких умов усі вищезгадані документи на час розгляду справи перебували в розпорядженні сторін.

Окремо апелянт зазначає, що позивач, звертаючись до суду, пред'явив вимогу про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а суд вирішив визнати його недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду представник позивача звернувся до суду з клопотанням щодо того, що вимога про скасування свідоцтва була зазначена помилково, а суть пред'явленої такої вимоги полягає у визнанні його недійсним. Дана позиція позивача було доведена як до суду, так і до сторони відповідачів. При вирішенні спору суд має повно і всебічно з'ясувати всі обставини справи, зокрема й питання щодо того, що саме, які вимоги за своєю суттю були заявлені позивачем. Оскільки суть заявленої позивачем вимоги саме й полягала в оскарженні вищевказаного свідоцтва, тобто позовні вимоги стосувались саме того наслідку, якій застосував суд, дану позицію в ході розгляду справи було оголошено позивачем, і саме така вимога була предметом розгляду справи, і саме проти неї надавала свої заперечення сторона відповідачів, колегія суддів апеляційного сулу не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з цього приводу.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов наявності передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П.Приходько