Справа № 219/9913/18
Провадження № 2/219/334/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Азямова Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна, набутого подружжям під час шлюбу, спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом та в подальшому уточнивши його (уточнена позовна заява в редакції від 25.10.2018 року), Гостренко С.Д., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1, просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача та визнати право власності на 1/2 за кожним з них на житлову квартиру загальною площею 30,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 28.06.1994 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.09.2015 року розірвано. Під час перебування у шлюбі у подружжя народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час сумісного проживання у шлюбі подружжям на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бойко Я.С., за сумісні кошти придбано майно - житлову квартиру загальною площею 30,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем, у якої також зберігаються оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, які вона відмовляється надати позивачу, чинячи, при цьому, й перепони експерту для огляду майна та здійснення відповідної експертної оцінки, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Гостренко С.Д., будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, останньою подано заяву про розгляд справи без її та позивача участі, у якій зазначено про підтримання позовних вимог у частині визнання майна спільною сумісною власністю, та не наполяганні у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, звернувшись з заявою про розгляд справи без її участі, у якій зазначила про часткове визнання позовних вимог: в частині визнання майна спільною сумісною власністю, а в частині стягнення з неї на користь позивача витрат на надання правової допомоги в розмірі 3000,00 грн. та стягнення витрат на сплату судового збору просила відмовити.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.11.2018 року, відповідач зазначила, що просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідач погоджується, що за час перебування шлюбі нею та ОСОБА_1 за сумісні сімейні кошти була придбана квартира загальною площею 30,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Також ОСОБА_2 визнає, що правовстановлюючі документи на дане майно знаходяться у неї, не заперечує щодо надання відповідачу копій зазначених документів та цілком погоджується щодо визнання спірної квартири спільною власністю подружжя та її поділу, однак вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки ніякого спору з цього приводу між нею та ОСОБА_1 не існує. На її думку, у даному випадку колишньому подружжю необхідно звернутись до нотаріуса і скласти договір про розподіл майна між подружжям, де чітко прописати, яке майно і кому буде належати. Таким чином, вважає, що позовна заява не містить жодних доказів ухилення чи відмови відповідача щодо вирішення цього питання в позасудовому порядку, а тому відсутній предмет спору. Щодо відшкодування вартості правової допомоги зазначає, що до позовної заяви не додано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також жодного письмового доказу, що підтверджує факт реальної оплати послуг, пов'язаних з наданням правової допомоги (квитанція, платіжне доручення, тощо), при цьому, вважає також, що даний спір виник внаслідок неправильних дій позивача (не додержання позивачем вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, що призвело до виникнення штучного спору), а тому у відповідності до ч. 9 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на ОСОБА_1

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 12.09.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.09.2015 року розірвано (а.с. 7).

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 06.12.2017 року (а.с. 9) та серії НОМЕР_4 від 06.12.2017 року (а.с. 8) у сторін народились діти: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5.

Також судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 20.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Бойко Я.С., відповідач ОСОБА_2 за письмовою згодою чоловіка - ОСОБА_1 - придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,6 кв.м., у тому числі житловою 14,7 кв.м. (а.с. 67), що не оспорювалось сторонами під час розгляду справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частина 1 ст. 70 СК України зазначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 вказаної постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та не оспорюється відповідачем, часом набуття спірної квартири ОСОБА_2 у власність є 20 грудня 2013 року, а шлюб між сторонами укладено 12 вересня 2013 року, тобто, часом набуття квартири у власність є період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки в разі не вчинення сторонами дій, направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Положеннями статті 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У ході розгляду справи достеменно встановлено, що спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому суд приходить до висновку, що придбане в період зареєстрованого шлюбу майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 вважається спільною сумісною власністю сторін.

Суд вважає, що вказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя в спільному майні відповідно до ст. 70 СК України, судом не встановлено. При цьому, відповідач погоджується з таким поділом майна.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог статті 70 СК України, з урахуванням дослідження матеріалів справи та доказів поданих сторонами, зіставивши їх належність, допустимість, достовірність як окремо та і взаємний їх зв'язок, слід визнати за сторонами право власності на ідеальні частки в цьому майні по 1/2 частини за кожним без його реального поділу та залишити квартиру АДРЕСА_1, у їх спільній частковій власності.

Що стосується доводів відповідача щодо відсутності предмету спору через відсутність у позовній заяві доказів ухилення чи відмови відповідача щодо вирішення цього питання в позасудовому порядку, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом.

Частиною 2 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Таким чином, враховуючи, що у даному випадку законом не встановлено обов'язковість вживання заходів досудового врегулювання спору, зокрема, шляхом укладання нотаріально посвідченого договору про поділ майна подружжя, що є, в свою чергу, правом дружини чи чоловіка, доводи відповідача в відсутності предмету спору є неспроможними.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. суд приходить до наступного.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Так, під час розгляду справи позивачем та його представником до суду не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а у пункті 3.1 договору про надання правової допомоги від 03.08.2018 року, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Гостренко С.Д. (а.с. 11), не зазначена вартість послуг адвоката, у зв'язку з чим, враховуючи також не підтримання представником позивача позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., у їх задоволенні слід відмовити.

При цьому, у зв'язку з задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 3000,00 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є.Дубовик