АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/711/19Головуючий по 1 інстанції Шипович В.В.
Категорія: 306010000 Доповідач в апеляційній інстанції Пономаренко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Храпка В.Д.

секретар Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2019 року (постановленого суддею Шипович В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про спростування недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію і стягнення моральної шкоди, - :

в с т а н о в и л а :

10 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.06.2018 року та 19.06.2018 року на зборах співвласників багатоквартирних будинків АДРЕСА_1 , які відбулися з порушенням ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідач поширила недостовірну інформацію, що принижує її честь, гідність, ділову репутацію, а крім того підтвердила це у телефонній розмові 18.06.2018 року.

Так, ОСОБА_1 стверджувала, що позивач продала землю, яка належить ОСББ «Дніпро 3,5» та здійснила «відмивання» і крадіжку 50 000 грн. через фізичну особу-підприємця у 2017 році.

02 липня 2018 року на засіданні правління ОСББ під аудіозапис вона запропонувала відповідачці спростувати поширену недостовірну інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, на що ОСОБА_1 відмовилась та підтвердила, що саме вона поширила таку інформацію.

14 липня 2018 року на адресу відповідача була надіслана вимога з метою досудового врегулювання спору, яка була нею отримана 21.07.2018 року та залишена без відповіді.

На думку позивача, відповідач поширивши серед співвласників багатоквартирних будинків по АДРЕСА_1 недостовірну інформацію відносно неї, принизила її честь, гідність та завдала значної шкоди діловій репутації.

За таких обставин позивачка вважає, що було порушено її особисте немайнове право, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Завдана їй моральна шкода не може бути компенсована тільки констатацією факту порушення майнових прав.

Вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди становить 201 042 гривень, але враховуючи реальний фінансовий стан середньостатистичного громадянина України, вважала за доцільне стягнути з відповідачки завдану їй моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та понесені судові витрати.

За таких обставин просила суд першої інстанції визнати поширену ОСОБА_1 . відносно неї інформацію, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію; зобов`язати відповідача спростувати вказану інформацію, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з відповідачки на відшкодування завданої їй моральної шкоди 10 000 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим в частині відмови їй, як відповідачу, у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтовується наступним.

Суд в своєму рішенні, відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу виходив з того, що «Відповідачем суду надано незавірену копію Договору про надання правової допомоги від 03.10.2018року між ОСОБА_1 та адвокатом Дубинським В.М. (а.с. 135-137)».

В дійсності копія Договору про надання правової допомоги від 03.10.2018 року між апелянтом та адвокатом Дубинським В. М. (а.с. 135-137), належним чином адвокатом була завірена. На кожному листі цього договору знаходиться відповідна печатка адвоката, яка підтверджена його підписом та словами «копія вірна».

Іншого спору в суді між тими ж сторонами по справі немає.

Другою підставою для зміни судового рішення в частині відмови судом в стягненні понесених відповідачем витрат на правничу допомогу є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Так, суд відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу виходив з того, що в договорі про надання правничої допомоги предмет договору визначено надання правової допомоги по іншій справі, а саме: по справі №2/711/2202/18, в той час, як розглядалася справа за №711/7602/18.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в договорі про правничу допомогу вказаний номер провадження по даній справи, а саме: №2/711/2202/18, що свідчить про те, що договір про правничу допомогу був укладений саме по даній справі.

В подальшому в документах про надання правничої допомоги був вже вказаний номер справи, а саме: №711/7602/18, а не номер провадження. В копії квитанції №1 - 90 про сплату 5000 грн., в копії квитанції № 1-61 про сплату 2550 грн., в попередньому розрахунку правничої допомоги, в заяві про стягнення з позивача 7550 грн. (а.с. 149), вже вказаний не номер провадження, а номер справи.

Суд першої інстанції відмовляючи в стягненні правничої допомоги також вказав наступне: «Пунктом 3.1. Договору визначено розмір гонорару адвоката у 5000 гривень. В той час, як відповідачем заявлено до відшкодування 7550 гривень. Оригінал квитанції №1-90 від 12.10.2018 року суду не надано.».

При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що договір про надання правничої допомоги на 5000 грн., та в попередньому договорі розрахунку правничої допомоги на вищезазначену суму, не було враховано витрати на складання судової промови. (а.с. 110). За її складання відповідачем було додатково сплачено адвокату ще 2500 грн.

Відносно оригіналу квитанції №1-90 від 12.10.2018 року на суму 5000 грн., апелянт зазначає, що дійсно суду була надана її копія (а.с.82). Іншою стороною по справі її дійсність не заперечувалася, ч.6 ст.95 ЦПК України наголошує, що «якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.».

Адвокат та відповідач також не піддавали сумніву дійсність документів, які відносилися до витрат на правничу допомогу понесених позивачем по справі. У суду також сумніви відносно відповідності поданої копії оригіналу не виникало.

Апелянт вважає, що якщо б у сторони позивача, або якщо у суду вони б виникли, то сторона відповідача обов`язково б надала суду оригінал даної квитанції. До апеляційної скарги її оригінал приєднано.

Тим більше такі сумніви спростовуються тим, що сплата вказаних в даній квитанції коштів підтверджується договором про правничу допомогу, попереднім розрахунком правничої допомоги, заявою адвоката відповідача про стягнення з позивача 7550 грн. (а.с. 149).

На думку апелянта в цьому випадку, в силу ч.6 ст.95 ЦПК України, копія квитанції №1-90 від 12.10.2018 року на суму 5000 грн. є належним доказом і суд не визнав його таким, припустився судової помилки.

Апелянт просить змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.03.2019 року, стягнути на його користь з позивача ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розміру 7550 грн., в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу в якій зазначає про законність рішення суду першої інстанції, а тому просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановлене рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Придніпровського районного суду від 05 березня 2019 року по даній цивільній справі оскаржується в частині не стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 понесених витрат на правничу допомогу, а тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу в межах доводів та вимог викладених в апеляційній скарзі.

Відмовляючи відповідачу ОСОБА_1 в стягненні заявлених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7550 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.

На підтвердження понесених витрат відповідач суду надала Ордер від 22.10.2018 року адвоката Дубинського В.М., копію квитанції №1-90 від 12.10.2018 року та квитанцію №1-61 від 04.03.2019 року про сплату ОСОБА_1 на користь адвоката Дубинського В.М. коштів в сумі 5000 гривень та 2550 гривень за надання правової допомоги, а також розрахунки витрат на правову допомогу адвоката Дубинського В.М. відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 81-82, 88, 110, 148).

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем суду надано незавірену копію Договору про надання правової допомоги від 03.10.2018 між ОСОБА_1 та адвокатом Дубинським В.М. (а.с. 135-137), предметом якого визначено надання правової допомоги у справі №2/711/2202/18 в той час, як розглядувана справа має №711/7602/18. Пунктом 3.1. Договору визначено розмір гонорару адвоката у 5000 гривень. В той час як відповідачем заявлено до відшкодування 7550 гривень. Оригінал квитанції №1-90 від 12.10.2018 суду не надано.

Так за зазначених підстав суд першої інстанції вважає, що не вбачається підстав для відшкодування заявлених відповідачем судових витрат.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до вимог ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. В даній справі повноваження адвоката підтверджено ордером (а.с.88).

Згідно п.3 ч.1 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на правову допомогу гарантовано статями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення права надано Конституційним Судом України в рішенні від 11.07.2013 №6-рп/2013.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних з наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі № 826/1216/16).

З копії договору про надання правової допомоги від 03.10.2018 року, укладеного між апелянтом та адвокатом Дубинським В.М., належним чином адвокатом завірена. На кожному листі цього договору знаходиться відповідна печатка адвоката, яка підтверджена його підписом та словами «копія вірна». (а.с. 135-137).

Встановлено, що іншого спору в суді між тими ж сторонами по справі немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу виходив з того, що в договорі про надання правничої допомоги предмет договору визначено надання правової допомоги по іншій справі, а саме: по справі №2/711/2202/18, в той час, як розглядалася справа за №711/7602/18.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в договорі про правничу допомогу вказаний номер провадження по даній справи, а саме: №2/711/2202/18, що свідчить про те, що договір про правничу допомогу був укладений саме по даній справі.

В подальшому в документах про надання правничої допомоги був вже вказаний номер справи, а саме: №711/7602/18, а не номер провадження. В копії квитанції №1 - 90 про сплату 5000 грн., в копії квитанції № 1-61 про сплату 2550 грн., в попередньому розрахунку правничої допомоги, в заяві про стягнення з позивача 7550 грн. (а.с. 149), вже вказаний не номер провадження, а номер справи.

Суд першої інстанції відмовляючи в стягненні правничої допомоги вказав, що пунктом 3.1. Договору визначено розмір гонорару адвоката у 5000 гривень. В той час, як відповідачем заявлено до відшкодування 7550 грн., а оригінал квитанції №1-90 від 12.10.2018 року суду не надано.

При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що договір про надання правничої допомоги на суму 5000 грн. та в попередньому договорі розрахунку правничої допомоги на вищезазначену суму, не було враховано витрати на складання судової промови. (а.с. 110). За її складання відповідачем було додатково сплачено адвокату кошти в сумі 2500 грн.

Відносно оригіналу квитанції №1-90 від 12.10.2018 року на суму 5000 грн., колегія суддів погоджується з думкою апелянта про те, що дійсно суду першої інстанції була надана її копія (а.с.82). Іншою стороною по справі її дійсність не заперечувалася. В частині 6 ст.95 ЦПК України зазначено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Учасники справи та суд не піддавали сумніву дійсність документів, які відносилися до витрат на правничу допомогу понесених позивачем по справі, а також сумнівів відносно відповідності поданої копії оригіналу договору. Такі сумніви спростовуються тим, що сплата вказаних в даній квитанції коштів підтверджується договором про правничу допомогу, попереднім розрахунком правничої допомоги, заявою адвоката відповідача про стягнення з позивача коштів в розмірі 7550 грн. (а.с. 149).

В силу ч.6 ст.95 ЦПК України, копія квитанції №1-90 від 12.10.2018 року на суму 5000 грн. є належним доказом.

З огляду на викладене колегія суддів, у відповідності до вимог ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольняє. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2019 року у даній цивільній справі змінює, доповнивши резолютивну частину рішення наступним. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат за надання правичної допомоги кошти в сумі 7550 грн.. а в решті рішення залишає без змін.

У відповідності до вимог ст..141 ЦПК України колегія суддів стягує з ОСОБА_2 до спеціального рахунку держаного Казначейства України судовий збір в сумі 3700 грн. 20 коп., оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена, а при поданні апеляційнох скарги відповідач була звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.141,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2019 року (постановленого суддею Шипович В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про спростування недостовірної інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію та стягнення моральної шкоди - змінити, доповнивши резолютивну частину рішення наступним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат за надання правичної допомоги кошти в сумі 7550 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального рахунку держаного Казначейства України судовий збір в сумі 3700 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2019 року.

Судді: Гончар Н.І.

Пономаренко В.В

Храпко В.Д.