Справа № 648/208/19
Провадження № 2/648/325/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Рибас А.В.,

за участю секретаря Кравченко В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третіх осіб на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про визнання права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності, -

в с т а н о в и в :

23 січня 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визнання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку набувальної давності, оскільки проживає у зазначеному будинку більше десяти років та безперервно володіє ним. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вищевказаний будинок влітку 1982 року вона разом із співмешканцем ОСОБА_9 придбали у ОСОБА_10 , якому він належав на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.10.1981 року, проте в нотаріальній формі вказана угода купівлі-продажу не була оформлена, ОСОБА_10 написав розписку про отримання грошових коштів за вказаний будинок, а також 30.08.1982 року останній написав заяву на ім`я директора радгоспу ім.Тельмана про списання з нього земельної ділянки площею 0,17 га у зв`язку з продажем будинку. Таким чином, позивач разом з ОСОБА_9 та їх дітьми проживала у будинку АДРЕСА_1 з 1982 року до теперішнього часу, тобто упродовж 36 років. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишній власник будинку - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав у АДРЕСА_2 , помер у м.Херсоні ІНФОРМАЦІЯ_4, вищевказані обставини унеможливлюють оформлення нею у позасудовому порядку документів на будинок, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом свого майнового право, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на будинок не дозволяє їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою понад десять років, продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти зазначеним нерухомим майном, осіб, які претендують на вказаний будинок немає, вважала, що для захисту її права на це майно необхідно визнати за нею право власності за набувальною давністю.

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі, визнати за позивачем право власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Представник відповідача - Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, подав заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі та у вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надали письмові заяви, у яких не заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили розгляд справи проводити за їх відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контри 31.10.1981 року, житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці присадибних земель радгоспу ім.Тельмана, після смерті спадкодавця ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить ОСОБА_10 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до розписки від 30 серпня 1982 року, ОСОБА_10 отримав грошові кошти в сумі 8000 рублів за будинок від ОСОБА_9 . Згідно із заявою від 30.08.1982 року на ім`я директора радгоспу ім.Тельмана від ОСОБА_10 , останній просив списати земельну ділянку площею 0,17 га у зв`язку з продажем будинку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Щекинському районі Тульської області Російської Федерації помер ОСОБА_9 , про що зроблено відповідний актовий запис 10.10.1996 року за №53, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Херсоні у віці 73 років помер ОСОБА_10 , про що 09.04.2008 року зроблено актовий запис №1494, та підтверджується копією актового запису про смерть, витягом №8 від 03.04.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Згідно з інформаційною довідкою №55553280 від 21.03.2019 року зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) спадкові справи після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилися.

Відповідно до довідки №2330 від 05.11.2018 року, виданої Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,13 га ОСОБА_13 згідно наказу директора радгоспу ім.Тельмана №43 від 20.03.1965 року. Після її смерті нерухоме майно надійшло її сину ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про права на спадщину по заповіту від 31.10.1981 року, зареєстрованого в реєстрі за №1373. З 1983 року домобудівля за вищевказаною адресою відійшла до ОСОБА_9 , підстав не зазначено. Згідно запису в погосподарській книзі №6 за 2016-2020 роки, особовий рахунок НОМЕР_2 , площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , становить 0,15 га. Земельна ділянка не приватизована.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1 (інвентарний номер 35288 ) від 14.02.2007 року, користувачем вказаного житлового будинку 1905 року побудови та господарських будівель і споруд є ОСОБА_1

Відповідно до довідки №2328 від 05.11.2018 року, виданої Микільською сільською радою Білозерського району Херсонської області, за даними по-господарських книг за 1983-1985, 1986-1990, 1990-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки та з 2016 року по теперішній час позивач ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у будинку АДРЕСА_1 .

Факт постійного проживання позивача за вищевказаною адресою підтверджується також відміткою про її реєстрацію з 31.07.1991 року у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 29.03.1999 року Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, та довідкою Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області №2370 від 06.11.2018 року.

Крім того, факт постійного та безперервного проживання позивача у зазначеному вище будинку понад десять років підтверджується також договорами про користування електричною енергією, укладеними позивачем-споживачем послуг з Білозерським РЕЗ і ЕМ ВАТ «Херсонобленерго» 07.05.2002 року, 01.08.2003 року, актами про заміну електролічильника №287549 від 14.10.2009, №403266 від 27.02.2012 року, а також рахунками за період з 09.01.2002 року по травень 2018 року про сплату за спожиту електроенергію абонентом ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що є сусідами позивача ОСОБА_1 , яка проживає разом із своєю родиною за вищевказаною адресою з 1982 року безперервно до теперішнього часу. Раніше будинок належав ОСОБА_10 , який мешкав у м.Херсоні та продав вказаний будинок ОСОБА_9 та його цивільній дружині ОСОБА_1

Таким чином, судом встановлено, що протягом 36 років позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст.15, 16 та ч.4 ст.344 ЦК України, відповідно до яких захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 вищевказаної Постанови).

З урахуванням вищенаведеного та виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи, що під час судового провадження позивачем доведено факт добросовісного заволодіння та відкритого, безперервного володіння домоволодінням АДРЕСА_1 , понад десять років, тобто упродовж часу, який може бути врахований судом для набувальної давності (за три роки до набрання чинності ЦК України 01.01.2004 року) та становить 17 років, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши за позивачем право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 263-265, 272 ЦПК України, на підставі ст.ст.15, 16, 344 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про визнання права власності на житловий будинок у порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Білозерський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Суддя Рибас А.В.