Справа № 712/4030/15
Провадження № 6/712/234/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 травня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкас в складі:

головуючого судді - Пересунька Я.В.,

при секретарі - Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 30 квітня 2015 року у справі № 712/4030/15, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 30 квітня 2015 року задоволено подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 та тимчасово обмежено останнього у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань перед фізичними та юридичними особами в розмірі 4 139 850 грн 67 коп.

10 квітня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про скасування вказаного обмеження у праві виїзду за межі України.

Заяву обґрунтовано тим, що про існування вказаної ухвали йому стало відомо 13 вересня 2017 року під час отримання відповідної інформації з Державної прикордонної служби України. Водночас, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження та матеріалами подання державного виконавця, він дійшов висновку про те, що як на момент звернення державного виконавця до суду, так і на цей час підстави для обмеження у праві виїзду за кордон - відсутні.

Зокрема, у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов'язань за рішенням суду, при цьому маючи кошти чи майно, здійснював заходи щодо приховування такого майна, уникав зустрічей із державним виконавцем чи здійснював недопуск державного виконавця до своєї оселі та огляду майна.

19 квітня 2019 року до суду надійшла заява стягувача ОСОБА_2, в якій він просить відмовити в скасуванні обмежень ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Заяву обґрунтовано тим, що рішенням суду з боржника на його користь стягнуто 4 139 850 грн 67 коп., з яких за 4 роки виконавчого провадження державному виконавцю вдалось стягнути із боржника лише 1 397 грн 97 коп. Про існування рішення суду, яким стягнуто величезну суму боргу, боржник безперечно знав, але не вживав і не вживає зараз жодних добровільних заходів для погашення боргу, тоді як задля уникнення процесу звернення стягнення на нерухоме майно - подарував таке своїй дитині, придбав для дружини бізнес у Європі та вдався до фіктивного розірвання шлюбу. Зазначення в заяві боржника про те, що він дізнався про застосоване щодо нього обмеження 13 вересня 2017 року від ДПС України свідчить про те, що в нього був намір виїхати за межі України, не погасивши борг. Водночас скасування такого обмеження зараз може призвести до виїзду ОСОБА_1 за межі України та унеможливить виконання ним рішення суду.

У судовому засіданні 19 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заяву свого довірителя про скасування обмежень підтримав. Додатково пояснив, що виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ОСОБА_2 було відкрито в 2015 році. Під час цього виконавчого провадження державний виконавець, не встановивши жодного фату умисного ухилення боржника від виконання рішення суду про стягнення боргу, одразу ж безпідставно звернувся до суду із заявою про встановлення обмежень права виїзду боржника за межі України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою заяву підтримав. Додатково пояснив, що у свій час він був підприємцем та, відповідно, отримував позики й кредити від фізичних та юридичних осіб, а інколи й виступав поручителем. Внаслідок цього на сьогоднішній день у нього перед рядом банків та перед ОСОБА_2 є боргові зобов'язання, які він погашає в міру можливостей. Борг перед ОСОБА_2 утворився у 2007 році і він погашав цей борг через особисті канали до 2014 року. Проте в 2014 році ОСОБА_2 перерахував розмір боргу та звернувся до суду, внаслідок чого рішенням апеляційного суду Кіровоградської області було стягнуто 4 139 850 грн 67 коп. Після відкриття виконавчого провадження щодо стягнення цього боргу він здійснює погашення боргу за рахунок єдиного джерела свого доходу - пенсії, сумами до 100 грн щомісячно. Встановлене судом обмеження у праві виїзду за кордон - необґрунтоване, оскільки він не вчиняв умисних дій щодо невиконання рішення суду про стягнення боргу, а погашав і погашає борг з тих доходів, які має. Щодо зауважень ОСОБА_2 про відчуження ним нерухомого майна та фіктивне розірвання шлюбу - то такі доводи не відповідають дійсності, оскільки нерухоме майно було ним подаровано задовго до рішення апеляційного суду Кіровоградської області, а розірвання шлюбу не було фіктивним, оскільки його колишня дружина наразі вдруге вийшла заміж. Подальше існування обмеження у праві виїзду за межі України значно обмежує його права, в тому числі й право бачитись із одним із синів, який проживає за кордоном, а також позбавляє можливості знайти високооплачувану роботу за кордоном.

Крім того, у цьому ж судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив суду про те, що в 2018 році вдалось погасити борг перед АТ КБ «ПриватБанк» за одним із кредитних договорів, поручителем за яким він був, що стало підставою для скасування в судовому порядку іншого обмеження у праві виїзду за кордон. Таке погашення відбулось за рахунок реалізації майна юридичної особи-боржника, а також частково за рахунок внесення ним приблизно 42 000 грн. готівкових коштів. Вказані кошти йому вдалось отримати від послуг з бізнес-консультування, які він інколи надає. Водночас борг саме перед АТ КБ «ПриватБанк» (а не перед іншими кредиторами) було погашено випадковим чином. Основним джерелом доходів насьогодні є пенсія та грошове утримання від сина, який займається бізнесом. Саме з цих коштів він сплачує за орендовану квартиру у м.Черкаси (вартість оренди приблизно 100 доларів США на місяць) та, по-можливості, здійснює погашення боргів перед кредиторами.

У судовому засіданні 3 травня 2019 року на запитання суду ОСОБА_1 також повідомив про те, що є засновником працюючого ТОВ «КА «Перспектива-3000», але дивідендів від діяльності цієї юридичної особи ще не отримував.

У судовому засіданні 19 квітня 2019 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яжук С.С. надав суду для огляду матеріали виконавчого провадження № 46115586 та заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування обмежень у праві виїзду за межі України. Додатково пояснив, що вказане виконавче провадження триває з січня 2015 року. З цього часу державним виконавцем вживалися заходи щодо виявлення майна боржника, які виявились безрезультатними. З огляду на це, а також зважаючи на велику суму боргу та відсутність активних дій боржника щодо погашення боргу, було прийнято рішення звернутись до суду з поданням про встановлення обмежень у праві виїзду боржника за межі України до погашення боргу в розмірі більш як 4 000 000 грн перед ОСОБА_2, яке було заборонено судом. Наразі погашення боргу відбувається виключно за рахунок відрахувань з пенсії боржника, тоді як про жодні інші додаткові джерела доходів він державного виконавця не повідомляв. Крім того, Управлінню ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області не відомо про жодні інші виконавчі провадження, в яких ОСОБА_1 є боржником і які мали б бути об'єднані в єдине зведене виконавче провадження. На думку державного виконавця, наразі існування обмеження боржника у праві виїзду за кордон - є єдиним стимулюючим фактором щодо боржника.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, державного виконавця, дослідивши письмові заперечення стягувача ОСОБА_2, матеріали виконавчого провадження № 46115586 та матеріали справи № 6-189/11 Соснівського районного суду м.Черкас, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Судом встановлено, що з 6 січня 2015 року на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження № 46115586 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 4 139 850 грн 67 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 30 квітня 2015 року задоволено подання державного виконавця та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань перед фізичними та юридичними особами в розмірі 4 139 850 грн 67 коп.

Встановлюючи таке обмеження, суд виходив із того, що боржник ухиляється від сплати боргу.

Відповідно до ч. ч. 5-8 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов'язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Розглядаючи заяву боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, із досліджених матеріалів виконавчого провадження № 46115586 Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області судом встановлено, що станом на 19 квітня 2019 року із 4 139 850 грн 67 коп. боргу перед ОСОБА_2 боржник ОСОБА_1 погасив лише 1 397 грн 97 коп.; погашення боргу відбувається за рахунок щомісячних відрахувань із пенсії боржника, оскільки інших доходів та рухомого чи нерухомого майна ОСОБА_1 державному виконавцю відшукати не вдалось.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Як встановлено судом із пояснень ОСОБА_1 у судових засіданнях 19 квітня 2019 року та 3 травня 2019 року, крім пенсії, джерелом його доходів також є неофіційні доходи від надання послуг з бізнес-консультування, а також щомісячні грошові перекази від його сина ОСОБА_5 (що підтверджується наданими заявником копіями дублікатів квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» за період із 27 квітня 2018 року по 20 квітня 2019 року).

Водночас про такі доходи ОСОБА_1 не повідомляв державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та не здійснював з цих доходів погашення боргу перед ОСОБА_2, хоча й безсумнівно знав про наявність відкритого виконавчого провадження № 46115586.

При цьому судом встановлено, що відповідно до довідки від 12 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» закрито договір № 4208 від 14 березня 2008 року, де ОСОБА_1 був поручителем.

Вказане також підтверджується постановою Центрального відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області від 21 лютого 2019 року про закінчення виконавчого провадження № 36235462, боржником в якому є ОСОБА_1, а стягувачем - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як пояснював у судовому засіданні ОСОБА_1, погашення вказаного боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» відбулось в тому числі за рахунок внесення ним у 2018 році 41 000 грн готівкових коштів на рахунок банку.

Водночас про таке погашення боргу та про наявність готівкових коштів у розмірі 41 000 грн ОСОБА_1 не повідомляв державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Суд також враховує, що ОСОБА_1 є засновником працюючого ТОВ «КА «Перспектива-3000», про що також не повідомляв державного виконавця у виконавчому провадженні № 46115586.

Аналіз вказаних обставин у сукупності свідчить про продовження існування обставин умисного невиконання ОСОБА_1 зобов'язань перед стягувачем ОСОБА_2, покладених на боржника судовим рішенням, а відтак і про відсутність підстав для скасування встановленого судом обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України.

При цьому таке обмеження ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету повернення боргу, стягнутого рішенням суду, та знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він до 2014 року здійснював погашення боргу перед ОСОБА_2, а також в рахунок погашення боргу відступив свою частку в одній із юридичних осіб - не є підставою для скасування встановлених судом обмежень, оскільки таке погашення боргу відбулось до ухвалення рішення апеляційним судом Кіровоградської області за позовом ОСОБА_2 та мало бути враховано під час розгляду судом вказаного спору.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 261, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Соснівського районного суду м.Черкас від 30 квітня 2015 року у справі № 712/4030/15.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області, шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 4 травня 2019 року.

Суддя: Я.В. Пересунько