Справа № 133/130/17
Провадження № 22-ц/801/1027/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В.А.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуСправа № 133/130/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача: Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 18.06.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 21540,85 грн., з яких: 1150,23 грн. - заборгованість за кредитом, 16037,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3089,74 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1013,85 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 21540,85 грн за Кредитним договором №б/н від 18.06.2008 року та судовий збір в розмірі 1600,00грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження факту оформлення кредитних правовідносин та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту на підставі заяви б/н від 18.06.2008 року.

Не погодившись з рішенням районного суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 01 вересня 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Таким чином до апеляційного суду надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором для розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку підписана відповідачем разом із зазначеними умовами складають кредитний договір, умови якого не були належним чином виконані.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 18.06.2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номера) за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження вказаних обставин банк надав суду копію анкети-заяви від 18.06.2008 року, розрахунок заборгованості, довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладанням договору з банком.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до невірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, що стосується розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача в зв`язку з неналежним виконанням умов договору, слід зазначити наступне.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.06.2008 року укладеного між сторонами справи вона становить 21540,85 грн.. з яких: 1150,23 грн. - заборгованість за кредитом, 16037,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3089,74 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1013,85 грн. - штраф (процентна складова).

09.01.2009 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI, яким ЦК України доповнено статтею 1056-1, яка (у редакції на час укладення між сторонами кредитного договору) передбачала:

Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. (ч. 2,3 ст. 1056-1 ЦК України із змінами, внесеними згідно із Законом N 1822-VI (1822-17) від 21 січня 2010 року).

З приводу розміру нарахованих за кредитним договором процентів суд бере до уваги, що згідно наданих представником доказів до 31.12.2012 року процентна ставка за договором становила 22,80% річних. У подальшому процентна ставка за договором підвищувалась позивачем в односторонньому порядку з 01 січня 2013 року до 30% річних, з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних та з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних.

Враховуючи викладене, позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, укладеним між ним та відповідачкою, та здійснювати нарахування процентів у такому розмірі, відповідно їх нарахування за вказаним договором має здійснюватися виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладення договору і діяла до їх підвищення в односторонньому порядку позивачем, а саме у розмірі 22,80% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості, тобто нарахування процентів має здійснюватися за формулою, яка діяла до січня 2013 року.

Відповідачка згідно розрахунку станом на 31 серпня 2014 року мала заборгованість за кредитним договором у розмірі 1150 грн. 23 коп. за тілом кредиту та 624 грн. 25 коп. за процентами, у подальшому за період з 01 вересня 2014 року до 31 грудня 2016 року їй було нараховано проценти за користування кредитом виходячи зі змінюваної позивачем в односторонньому порядку процентної ставки у розмірі 16 037 грн. 03 коп.

З розміром процентів, нарахованих позивачем за кредитним договором станом на 31 серпня 2014 року у сумі 624 грн. 25 коп., суд погоджується і вважає його обґрунтованим і таким, що відповідає умовам вказаного договору.

Водночас, виходячи з розміру процентної ставки 30% річних, яка має застосовуватися за даним договором відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», суми заборгованості, періоду її існування з 01 вересня 2014 року до 31 грудня 2016 року, беручи до уваги положення Умов про те, що проценти за користування кредитом визначають з розрахунку 360 календарних днів на рік, сума нарахованих процентів має становити 816 грн. 70 коп. (1150 грн. 23 коп. х 30% х 852 днів /360 днів). Відповідно загальна сума процентів за договором має становити 1437 грн. 60 коп. (624 грн. 25 коп. + 816 грн. 70 коп.) і саме у вказаному розмірі проценти за кредитним договором підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив у своєму листі від 01 лютого 2013 Верховний Суд України, "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)" суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК).

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України 03 верес-ня 2014 року у справі № 6-100цс14.

З вищезгаданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, завданих позивачу (заборгованості по відсоткам), в зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та, відповідно, зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 3089,74 грн. до 2587,83 грн.

Разом з тим, у частинах 1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З позовної заяви вбачається, що позивач ставив питання про стягнення з відповідача, крім іншого і штрафів, а саме 250,00 грн. фіксована частина, 1013,85 грн. процентна складова.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення штрафу: 250,00 грн. - фіксована частина та 1013,85 грн. процентна складова задоволенню не підлягають.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір, понесений позивачем, підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 червня 2008 року в сумі 5175,66 грн., з яких 1150,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1437,60 - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 2587,83 грн. - нарахована пеня.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 384,48 грн. судового збору сплаченого останнім за подання позовної заяви та 422,93 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко