КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/1246/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Петришин Н.М.

Унікальний №361/2618/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 вересня 2012 року у розмірі 111 806,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 8 500,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 94 305,79 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3 200,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5 300,30 грн., а також судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву № б/н від 12 вересня 2012 року, згідно якої вона ідентифікувалась та ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» та виявила намір оформити на своє ім'я особисту карту.

На підставі поданої заяви відповідач отримала кредит у розмірі 8 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач виконав умови договору. Відповідач зі своєї сторони порушила умови договору та має заборгованість по вказаному кредитному договору.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 вересня 2012 року в розмірі 13 815,44 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 8 500,19 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 5 315,25 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 217,70 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк», 29 жовтня 2018 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з частини процентів, пені та штрафів змінити та задовольнити позов в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що існування договірних відносин між сторонами підтверджується договором про банківське обслуговування, укладеним у письмовій формі 12 вересня 2012 року.

Договір між Банком та клієнтом оформлений на умовах публічної оферти та є відповідно до ст. 634 ЦК України Договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

12 вересня 2012 року відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Підписавши зазначену Заяву, вона засвідчила власним підписом, що згодна з тим, що дана заява разом з пам'яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови і Правила надання банківських послуг розташовані на офіційному сайті Банку. Відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Заява разом із Пам'яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг - тобто усіх послуг Банку, а не лише продукту, який безпосередньо оформлювався під час підписання такої Заяви.

Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про не ознайомлення з ними, відсутність договірних відносин та заборгованості. Наявний в заяві підпис позичальника, засвідчує повну згоду останнього з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відповідач факт укладення та/або не укладення кредитного договору не оспорював, наданий розрахунок не спростовував, факт відсутності заборгованості не довів та будь-яких доказів на підтвердження належного виконання умов укладеного договору не надав та з зустрічним позовом до суду не звертався. Таким чином висновки суду першої інстанції стосовно відмови в частині позовних вимог є помилковими.

Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, що свідчить про укладення кредитного договору, який в судовому порядку не оспорювався, що свідчить про законність вимог позивача.

Рух коштів відповідно до наданої роздруківки свідчить про користування відповідачем наданим кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» посилалося на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 12 вересня 2012 року, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач погодила, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з неї заборгованість в сумі 111 806,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 8 500,19 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 94 305,79 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3 200,00 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5 300,30 грн., а також судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі - Умови).

Як вбачається з матеріалів справи, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підписала 12 вересня 2012 року. (а.с.6)

При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодилась з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог в частині неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання та існування заборгованості по тілу кредиту, яка виникла з 31 жовтня 2014 року в розмірі 8 500,19 грн. В той же час доказів на підтвердження факту досягнення між сторонами згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу позивачем не надано. Враховуючи існуючу у відповідача заборгованість за тілом кредиту починаючи з 31 жовтня 2014 року в розмірі 8 500,19 грн., судом першої інстанції на підставі ст.1048 ЦК України було самостійно розраховано відсоткові кошти на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України.

З огляду на те, що позивач просив повністю задовольнити позов, тобто збільшити розмір стягнутої заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення відсотків підлягає скасуванню, а не зміні, з ухваленням нового рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України перевіряє законність рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а ні позивачем, а ні відповідачем не оскаржувалося.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафів, то воно підлягає перегляду апеляційним судом лише в цій частині.

Вирішуючи позов в цій частині колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 12 вересня 2012 року, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодилась з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. наданого до позовної заяви Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку (далі - Умови використання карт), Пам'ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Заява), встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку (далі - Карт). Дані Умови регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Карти та відкриття рахунку Карти здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту Картки.

Відповідно до п.2.1.1.2.1. для надання послуг Банк видає клієнту Картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

Відповідно до п.2.1.1.2.3. після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до п.2.1.1.2.5. банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Карти «…».

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 8 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по відсоткам, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки обов'язок суду перевірити наданий стороною розрахунок з урахуванням доказів погодження між сторонами умов кредитування.

Отже, позивач повинен довести, яка саме картка видана відповідачу, який встановлено тариф для обслуговування виданої картки та користування кредитними коштами, зокрема термін пільгового періоду за який не нараховуються відсотки, розмір процентної ставки, тип процентної ставки та порядок сплати процентів.

При цьому для обчислення заборгованості за відсотками з'ясуванню підлягають дані: день, коли виникла заборгованість, строк пільгового період на який не нараховуються відсотки (30 чи 55), кількість прострочених днів в межах строку дії договору (строку дії картки), розмір відсоткової ставки (погоджений сторонами).

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надана позивачем до суду разом з позовом копія Анкети-заяви не доводить факт наявності заборгованості по відсотках, оскільки не містить відомостей про розмір відсотків за користування кредитом, тип відсоткової ставки та порядок їх сплати.

У копії Анкети-заяви зазначені лише дані відносно відповідача. В копії анкети-заяви зазначено, що відповідач просила видати їй картку типу Дебетова універсальна картка, однак не зазначено строк дії цієї картки, який рахунок відкривається на ім'я відповідача, межі ліміту по кредиту, дані про видачу відповідачу пам'ятки клієнта та тарифів користування карткою Універсальна, у цій Анкеті-заяві відсутні.

Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не доводить, який тариф було погоджено між банком та відповідачем, а містить лише загальні відомості щодо існування різновиду карток «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

В Анкеті-заяві відповідачем не зазначено, що відповідачу видано Пам'ятку про тарифи і таку Пам'ятку з підписом відповідача не долучено до позовної заяви. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження строку дії картки. Будь-яких доказів на підтвердження суми заборгованості по відсотках, виходячи із відсоткової ставки 30,00% річних, про що зазначає позивач в позовній заяві, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, позивачем не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Розмір процентної ставки визначається договором.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності заборгованості по відсотках.

Сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності заборгованості, по відсотках, оскільки з даного розрахунку не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.

Наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку» також не доводить обставини по нарахуванню банком заборгованості по відсоткам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки позивачем не надано доказів (первинних бухгалтерських документів) коли виникла заборгованість, який пільговий період погоджено з відповідачем (30 чи 55 днів), строку дії картки, які встановлено відсотки, а суд з власної ініціативи не може сам обирати який з чотирьох Тарифів було встановлено відповідачу, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено розмір заборгованості за відсотками.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунку відповідача, не надавав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об'єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав Анкету-заяву, Витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження заборгованості по відсотках. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гаренко Н.В., звертаючись до суду з позовом на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2018 року, а також копії Анкети-заяви від 12 вересня 2012 року, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надала.

З матеріалів справи також вбачається, що звертаючись до суду з позовом позивач одночасно подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, в якому зазначив, що необхідні докази наявні в матеріалах справи, клопотання чи будь-які заяви відсутні (а.с. 40-41).

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам, у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував проти заявлених позовних вимог та не надав доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, у зв'язку з чим позивач мав право не подавати нові докази на підтвердження позовних вимог, є вільним трактуванням позивачем положень процесуального закону, оскільки за приписами ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач у визначеному ч. 3 ст. 83 ЦПК України порядку повідомляв суд першої інстанції про неможливість подання доказу - виписки по рахунку ОСОБА_1

Оскільки, як вказувалося вище, докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують нараховану суму заборгованості по відсоткам, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18.

Як зазначалось вище доказів періоду виникнення заборгованості, існуючого пільгового періоду, строку дії картки та які саме встановлені відсотки за домовленістю між сторонами, позивачем суду не надано.

Колегія суддів вважає, що враховуючи відсутність всіх необхідних умов та підстав для застосування положень ч.1 ст.1048 ЦК України, судом першої інстанції було безпідставно здійснено розрахунок заборгованості за відсотками на рівні облікової ставки НБУ.

Також позивачем не надано доказів погодження з відповідачем при укладенні договору порядку та розміру процентів, комісій, порядку та умов нарахування пені та штрафу.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості проценти нараховані не на суму кредитних коштів, які видані відповідачу, а на суму кредиту, разом з процентами та штрафними санкціями.

При цьому як вбачається з наданої відповідачем виписки по рахунку, банком списували відсотки за користування кредитом за підвищеною, без згоди відповідача, процентною ставкою.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафу, оскільки вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом презумпції правомірності правочину колегія суддів відхиляє, оскільки з поданих банком доказів, не можливо встановити обставини, якими останній обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 133,96 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року в частині стягнення відсотків скасувати.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, МФО 305299, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) судовий збір в розмірі 133 (сто тридцять три) гривні 96 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А.Пікуль