Постанова

Іменем України

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 646/11230/15-ц

провадження № 61-16606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на рішення Червонозаводського районного суду Харківської області у складі судді Міндарьової М. Ю. від 27 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В., від 08 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), третя особа - Національний банк України (далі - НБУ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2006 року між ним та

ПАТ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати йому кредит у розмірі 59 000 швейцарських франків. 04 серпня 2015 року ним та його представником був направлений запит до відповідача про отримання інформації стосовно наданого кредиту, яку банк всупереч положень Закону України «Про захист прав споживачів» не надав, а тому просив визнати бездіяльність банку протиправною та зобов'язати відповідача надати йому відповідь на запитувану інформацію.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Червонозаводського районного суду Харківської області

від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач як клієнт банку із письмовим запитом (дозволом) на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, у визначений постановою Національного банку України

від 14 липня 2006 року спосіб не звертався, надана представником довіреність також не містить відомостей про дозвіл клієнта банку на розкриття такої інформації, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що представник позивача має право на отримання інформації стосовно наданого довірителю кредиту відповідно до статей 56, 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Надана представнику довіреність містила необхідний обсяг повноважень для отримання запитуваної інформації.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

23 жовтня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 59 000 швейцарських франків, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та у терміни, встановлені договором.

05 серпня 2015 року до ПАТ «УкрСиббанк» було направлено запит на інформацію, що був підписаний представником ОСОБА_4 -

ОСОБА_5 наступного змісту: 1) повідомити чи передавались права кредитора по даному кредитному договору третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; 2) надати таку інформацію: суму погашеного кредиту; суму нарахованих відсотків (комісії); суму сплачених відсотків (комісії); суму нарахованих (із розрахунком) і сплачених штрафних санкцій; сальдо розрахунків на дату надання інформації; 3) надати Положення (інструкцію) про кредитування, що діяла на дату підписання спірного правочину; 4) підтвердити повноваження особи яка підписала кредитний договір від 23 жовтня 2016 року від імені банку;

5) повідомити чи направлялась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі 59 000 швейцарських франків від позичальника через банк на купівлю української гривні, якщо так, то по якому курсу був проведений продаж валюти на гривню, яка була знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажу вказаної суми валюти;

6) повідомити про номер валютного рахунку на який банк зарахував

59 000 швейцарських франків кредитних коштів; 7) надати копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заявки на видачу готівки на сплату 59 000 швейцарських франків 23 жовтня 2016 року - споживчі цілі.

Звертаючись до банку із запитом на отримання інформації, ОСОБА_5 долучив довіреність від ОСОБА_4, посвідчену 01 серпня 2013 року консулом Генерального консульства України в м. Чикаго США. Відповідно до змісту цієї довіреності, ОСОБА_4 уповноважив представників, зокрема: подавати та підписувати позови, заяви, апеляційні та касаційні скарги, запити, звернення, клопотання, довідки, скарги та інші процесуальні документи, підписувати та подавати заяви, клопотання, скарги, отримувати документи та вчиняти інші дії та користуватися всіма іншими правами, необхідними для виконання цієї довіреності.

04 вересня 2015 року на вищевказаний запит від відповідача була направлена відповідь, в якій роз'яснено, що запитувана інформація є банківською таємницею.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом статті 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. У разі розголошення банком відомостей, що становлять банківську таємницю, клієнт має право вимагати від банку відшкодування завданих збитків та моральної шкоди.

Стаття 1 Закону України «Про звернення громадян» визначає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів;

5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Відповідно до частини шостої статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань зберігання, захисту, використання та розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та надає роз'яснення щодо застосування таких актів.

На виконання зазначеної норми постановою від 14 липня 2006 року № 267 Національним банком України затверджені Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, пункт 3.1 яких установлює, що письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Письмовий запит (дозвіл) юридичної особи - клієнта банку має бути підписаний керівником або вповноваженою ним особою та скріплений печаткою юридичної особи. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі.

Системний аналіз зазначених правових актів дає підстави для висновку, що на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, необхідним є письмовий дозвіл клієнта банку, в якому визначається обсяг такої інформації, підпис якого має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що клієнт банку ОСОБА_4 з письмовим запитом (дозволом) на розкриття інформації, що містить банківську таємницю, у визначений постановою Національного банку України спосіб не звертався, надана представником довіреність також не містить відомостей про дозвіл клієнта банку на розкриття такої інформації із визначенням її обсягу, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що представник позивача має право на отримання інформації стосовно наданого довірителю кредиту є необґрунтованими, оскільки надання банком інформації щодо банківського рахунку клієнта його представнику можливе в разі дотримання вимог вказаної вище постанови Національного банку України від 14 липня

2006 року, а саме надання клієнтом - ОСОБА_4 письмового запиту (дозволу) за особистим підписом на розкриття такої інформації та визначення її обсягу.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, якими у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, залишити без задоволення, а рішення Червонозаводського районного суду Харківської області від 27 січня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта