ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
07 травня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,
за участі секретаря Омельчук С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, щовін є власником будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування житлового будинку від 05.02.2002 року, у якому крім нього зареєстрований його син ОСОБА_3 , його колишня дружина - відповідачка ОСОБА_2 та його онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його син ОСОБА_3 уклав шлюб із відповідачкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . 10.10.2012 року за його згодою син, онук та невістка ОСОБА_2 були зареєстровані за вищевказаною адресою. Спільне життя у сина та невістки не склалося та на початку 2014 року відповідачка разом із онуком виїхала на постійне проживання до с. Погребище Вінницької області. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09.10.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, ОСОБА_2 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». З 2014 року відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації в належному позивачу будинку. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків покладені на позивача і зайві грошові витрати є для нього суттєвими. З причин реєстрації в його будинку відповідачки, він не має можливості оформити субсидію, якої він потребує, оскільки він має хворобливий стан здоров`я, багато коштів витрачає на ліки.
Таким чином, позивач просить визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловою площею, а саме будинок АДРЕСА_1 .
15 лютого 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 05.02.2002 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.11-12/.
В належному позивачу будинку зареєстрований його син ОСОБА_3 , його колишня дружина - відповідачка ОСОБА_2 та його онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 /а.с.13-16/.
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 09.10.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, ОСОБА_2 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 » /а.с.18/.

Згідно довідки Кожанської селищної ради народних депутатів №43 від 15.01.2019 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає з 2014 року /а.с.19/.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання гр. ОСОБА_1 встановлено, що він має будинок в АДРЕСА_1 в якому зареєстрований його син - ОСОБА_3 , 1988 року народження, внук ОСОБА_4 , 2012 року народження та невістка - ОСОБА_2 , 1990 року народження. ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2014 року так як з чоловіком розлучена /а.с.20/.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона знає позивача та їхню невістку, ОСОБА_2 жила у позивача, а потім поїхала до матері з дитиною.

Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_2 знає з моменту одруження з сином позивача, вони розлучилися і протягом 5 років вона за вищевказаною адресою не проживає і не відвідує, наскільки їй відомо речі вона свої забрала, син позивача лише інколи привозить дитину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.

Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталася, не надала доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк.

У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідач у зв`язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила будинок АДРЕСА_4 . Протягом тривалого часу вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносила.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_2 на користування житлом зі сторони ОСОБА_1 порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 16, 379, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такою, що втратила право користування житловою площею - будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Суддя Л.М.Ковалевська