Справа № 359/2645/18
Провадження № 2/359/318/2019
06 грудня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,
при секретарі - Степаненко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Керівника Бориспільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження та державного акту про право власності на земельну ділянку,-
Вказують, що чинними нормами законодавства не передбачено можливості відведення земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства, та заборонено розорювання земель, садівництво та городництво. Натомість, Бориспільська районна державна адміністрація розпорядилася землями водного фонду та фактично змінила цільове призначення спірних земельних ділянок із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства попри те, що не являлася розпорядником даної категорії земель в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України, оскільки наділена повноваженнями розпоряджатись землями водного фонду на території Бориспільського району у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, Київська обласна державна адміністрація. Вважають, що у зв`язку з цих підстав, розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 5033 від 25.07.2008, а також виданий на його підставі державний акт про право власності на спірну земельну ділянку підлягають визнанню недійсними. Зазначають, що набуття ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку грубо порушує права та інтереси держави, як власника земель, адже з державної власності протиправно вибули землі водного фонду, розпорядником яких є Київська обласна державна адміністрація, у зв`язку з чим державу в особі компетентного органу позбавлено права власності на землю, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст. 5 Земельного кодексу України.
Одночасно звертають увагу суду, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом пропущено з поважних причин з огляду на наступне. Київській обласній державній адміністрації про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження відомо не було, оскільки воно приймалося без участі останньої. Органами державного контролю своєчасно ці порушення не було виявлено, у зв`язку з чим Київська обласна державна адміністрація на захист порушених прав держави до суду не зверталася. Про порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження, органам прокуратури стало відомо у травні 2017 року в ході опрацювання документації із землеустрою на спірну земельну ділянку, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Київській області та за результатами опрацювання листа КДП «Київгеоінформатика», відповідно до якої встановлено накладення спірної земельної ділянки на землі водного фонду. З огляду на викладене, вважають, що строк позовної давності пропущено з поважних причин.
На запит суду про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 від 06.04.2018 р., управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради листом № 01-09/105 від 18.04.2018 повідомило, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 р. на підставі свідоцтва про смерть( а.с.36).
Ухвалою судді від 25 квітня 2018 року( а.с.37) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання, а також витребувано з Бориспільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації 17.01.2018 на підставі свідоцтва про смерть; витребувано з Бориспільської міської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи відкривалася спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації 17.01.2018 на підставі свідоцтва про смерть.
07.08.2018 р. представником відповідача -Бориспільської райдержадміністрації, до суду подано відзив на позов (а.с.61,62). Згідно відзиву, Бориспільська райдержадміністрація Київської області не визнає пред`явлені позовні вимоги. Зазначають, що дійсно розпорядженням № 5033 від 25.07.2008 р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, відповідно до Законів України «Про місцеві державні адміністрації», ст.26 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 17, 33, 118, 121, 186 Земельного кодексу України, які діяли на той момент та враховуючи позитивний висновок державної землевпорядної експертизи від 09.07.2008р. № 4-585ее. Вказують, що позивачем не надано доказів які би свідчили про те, що Бориспільською РДА на момент видання розпорядження № 5033 від 25.07.2008р. було порушено вимоги Законів та порядку, які діяли на момент видачі даних розпоряджень, а тому, відповідно, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обґрунтованість позову в частині позовних вимог до Бориспільської РДА.
Також, звертають увагу суду, що розпорядження Бориспільської РДА було видано 25.07.2008р., яке є публічною інформацією. До суду прокурор звернувся лише у 2018 році, що свідчить про сплив позовної давності. У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, просили застосувати позовну давність та відмовити в задоволені позовних вимог.
12.12.2018 р. позивачем Першим заступником керівника Бориспільської місцевої прокуратури Сайног О. подано до суду клопотання про витребування доказів( а.с.77-79).
Ухвалою суду від 18.12.2018( а.с.86), заявлене Першим заступником керівника Бориспільської місцевої прокуратури Сайног О. клопотання про витребування письмових доказів - задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. інформацію про спадкоємців ОСОБА_3 ) АДРЕСА_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , які прийняли спадщину та їх місце проживання.
Ухвалою суду від 13.02.2019р., яка відображена у протоколі судового засідання(а.с.97), залучено до участі у справі в якості співвідповідачів, правонаступників померлого відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Ухвалою судді від 11 червня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 123).
У судове засідання прокурор у справі - прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Малинецький В. не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі без його особистої участі.
Представник Київської облдержадміністрації у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 04.12.2019 на електронну пошту суду від представника С .П . Морозенко надійшло клопотання, у якому просив розгляд справи проводити без участі представника облдержадміністрації, позовну заяву підтримують та просять задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача - Бориспільської райдержадміністрації, повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Проте, 07.08.2018 р. представником відповідача -Бориспільської райдержадміністрації, до суду подано відзив на позов, у якому просили застосувати позовну давність та відмовити в задоволені позовних вимог.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є правонаступниками відповідача ОСОБА_3 , у судове засідання також повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності та відзиву на позовну заяву суду не направили.
Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши заяви, письмові докази справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації № 5033 від 25.07.2008 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Надати ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 2,0000га рілля за рахунок земель державної власності на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області( а.с.15,16).
Зважаючи на вказані обставини, слід дійти висновку, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації № 5033 від 25.07.2008 було фактично змінено цільове призначення вищевказаної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства( а.с.15,16).
Відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать земельні ділянки зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами.
Аналогічні положення закріплені у ст.4 Водного кодексу України.
Статтею 84 Земельного кодексу України встановлено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Частиною 3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що для ведення особистого селянського господарства надаються у користування виключно землі сільськогосподарського призначення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування.
Як виключення, відповідно до ч.2 ст.59 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.
За змістом частини 3 та 4 цієї статті, державним водогосподарським організаціям за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування землі водного фонду для догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами тощо.
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.
Відповідно до вимог ч.2 ст.61 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється:
а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво;
б) зберігання та застосування пестицидів і добрив;
в) влаштування літніх таборів для худоби;
г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів;
ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо;
д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.
З урахуванням викладеного, вищевикладеними нормами законодавства не було передбачено можливості відведення земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства, більш того, взагалі заборонено розорювання земель, садівництво та городництво, а також передачу земельних ділянок прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови у приватну власність громадян.
Відповідні заборони зберігаються і на даний час.
З доводів прокурора вбачається, що розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації № 5033 від 25.07.2008 прийнято поза межами компетенції, у зв`язку з чим, видача в подальшому державного акту на право власності на земельну ділянку відбулося із порушеннями та суперечать вимогам законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними. Зокрема, прокурор вказав на те, що Бориспільська районна державна адміністрація розпорядилася землями водного фонду та фактично змінила цільове призначення спірної земельної ділянки із земель водного фонду на землі для ведення особистого селянського господарства попри те, що не являлася розпорядником даної категорії земель в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України, оскільки єдиним органом, який наділений повноваженнями розпоряджатися землями водного фонду на території Бориспільського району у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, є Київська обласна державна адміністрація.
І в цьому зв`язку суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно ч. ч. 6, 7, 8, 90 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Статтею 122 Земельного кодексу України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, було передбачено наступне.
За змістом ч. 3,4 цієї статті районні, обласні ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:
а) сільськогосподарського використання;
б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;
в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.
Обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
Статтею 20 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.
Відповідно ч.2 вказаної статті, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оспорюване розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації щодо розпорядження землями державної власності водного фонду, яким було передано у власність земельну ділянку, яка не могла бути передана у приватну власність фізичній особі, та фактично змінено цільове призначення земельної ділянки, віднесеної до земель водного фонду, суперечить вимогам чинного законодавства.
У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, яка визначає наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Таким чином, розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації №5033 від 25.07.2008, а також виданий на його підставі державний акт про право власності на спірну земельну ділянку слід визнати недійсними.
При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 22 травня 2013 року у справі №6-33цс13 про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Крім того, суд враховує, що ст.41 Конституції України гарантує, що право приватної власності є непорушним, при цьому закріплює положення, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.
А в даному випадку судом встановлено, що право приватної власності було набуто спадкодавцем відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 всупереч вимогам чинного законодавства на підставі незаконного розпорядження Бориспільської РДА, оскільки спірна земельна ділянка, як земельна ділянка водного фонду не могла бути передана у приватну власність.
Суд враховує, що відновлення законності в даному випадку переслідує мету - захист інтересів держави та суспільства, оскільки повертає у державну власність, а відповідно - у власність народу України незаконно вибулу з державної власності земельну ділянку водного фонду з особливим режимом використання.
Щодо заяви відповідача Бориспільської райдержадміністрації про застосування наслідків порушення позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до положення ст.256 та ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За правилами, визначеними ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з вимогами ч.3-ч.5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Так, в судовому засіданні встановлено, що Київській обласній державній адміністрації, яка відповідно до закону є розпорядником спірної земельної ділянки, про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження відомо не було, оскільки воно приймалося без її участі. Органами державного контролю своєчасно ці порушення не виявлено, у зв`язку з чим Київська обласна державна адміністрація за захистом порушених прав держави до суду не зверталася.
Про порушення вимог земельного законодавства при прийнятті оскаржуваного розпорядження Бориспільської РДА, органам прокуратури стало відомо у травні 2017 року в ході опрацювання документації із землеустрою на спірну земельну ділянку, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Київській області та за результатами опрацювання листа КДП «Київгеоінформатика».
Наведене свідчить про те, що встановлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсними розпорядження Бориспільської РДА №5033 від 25.07.2008 року та виданого на його підставі державного акту на спірну земельну ділянку позивачем пропущено з поважних причин, а тому порушене право підлягає захисту.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а відповідачі, як спадкоємці померлого власника ОСОБА_3 які набули право на спадщину з урахуванням вимог ч.5 ст.1268 ЦК України, є належними відповідачами у справі.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору в сумі 3524,00 грн.(а.с.14), підлягають стягненню на його користь з відповідачів відповідно до задоволених вимог, а саме: з Бориспільської районної державної адміністрації Київської області - в сумі 1762 гривні (за немайновою вимогою про визнання розпорядження недійсним), а також з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 881 гривні з кожного (за немайновою вимогою про визнання державного акту недійсним).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити повністю.
Визнати поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити строки позовної давності, захистивши право.
Визнати недійсним розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області №5033 від 25.07.2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області».
Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2019 року.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів