ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 629/3158/18

провадження № 22-ц/818/179/19

02 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 року в складі судді Єжова В.А.,

у с т а н о в и в:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (далі - ТОВ «Харківгаз Збут») про зобов'язання здійснити дій.

Позовна заява мотивована тим, що він є споживачем послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1, де проживає разом з працездатним сином, має 75-відсоткову знижку на оплату жилої площі, надані йому комунальні послуги, в тому числі газопостачання. Однак відповідач не враховує діючу пільгу.

Діями відповідача, який ігнорує його письмові звернення і телефонні дзвінки з приводу виконання вимог закону, йому завдано моральних страждань, у зв'язку з чим він чотири рази в 2018 році потрапляв до неврологічного відділення і психіатричної лікарні.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив зобов'язати ТОВ «Харківгаз Збут» відновити його право по сплаті за газ, провести перерахунок оплати за спожитий ним газ і привести його у відповідність до вимог закону, повернути йому надмірно сплачені кошти та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. 00 коп.

16 липня 2018 року ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просило відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що на опалювальній площі розміром 52,30 кв. м., на яку нараховується плата за газ, встановлено опалювальний прилад та газову плиту. В січні 2018 року Управління праці та соціального захисту населення Ізювської міської ради Харківської області листом № 992 від 214 січня 2018 року повідомило ТОВ «Харківгаз Збут» про результати перевірки списків пільговиків за грудень 2017 року та надало акт перевірки № 7 від 23 січня 2018 року, згідно з яким встановлено, що пільга нарахована ОСОБА_1 вище норми. У зв'язку з цим пільгова норма за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року була перерахована.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість, яка виникла у позивача за оплату послуг з газопостачання була нарахована відповідачем правомірно.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не вирішив питання щодо порушення права учасника бойових дій на пільги по сплаті за газ. Пунктом 27 статті 13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що площа житла, на яку нараховується 100-відсоткова знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини 1 цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім'ї осіб, які не мають права на знижку плати.

14 січня 2018 року ТОВ «Харків Збут» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 шляхом відкриття абонентського рахунку НОМЕР_1.

Позивач є учасником бойових дій та користується пільгами по оплаті комунальних послуг, у тому числі послуг з газопостачання, в розмірі 75% від вартості спожитого газу в межах середніх норм споживання.

ТОВ «Харківгаз Збут» не заперечує факт нарахування та обчислення плати за спожитий позивачем природний газ з урахуванням наявної у позивача пільги. З наданого ТОВ «Харківгаз Збут» розрахунку вбачається, що позивачу з лютого 2017 року по грудень 2017 року нараховувалася 75-відсоткова пільга при оплаті послуг з газопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина 2 статті 3, статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. При цьому пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про оплату житлово-комунальні послуги» передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 зазначав, що відповідач неправомірно, на його думку, нараховує йому заборгованість за спожитий газ, оскільки не ураховує наявну у нього 75-відсоткову пільгу на оплату послуг з газопостачання.

Судом першої інстанції установлено, що зазначена пільга позивача відповідачем не оспорюється та врахована за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2017 року з урахуванням акту перевірки списків пільговиків Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від 23 січня 2018 року № 7.

При цьому в судовому засіданні була проведена звірка взаємних розрахунків за спожитий газ, розбіжностей у нарахуванні та оплаті зазначених послуг не виявлено.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що він користується 100%-відсотковою пільгою на оплату послуг з газопостачання з підстав, передбачених пунктами 4, 5 статті 13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з тим, довідка про склад сім'ї надана ним лише в суді апеляційної інстанції. Відомості про зареєстрованих з ним осіб в АДРЕСА_1 області до ТОВ «Харківгаз Збут» ОСОБА_1 не надавав. При цьому, ТОВ «Харківгаз Збут» не заперечує проти нарахування 100% пільги після надання позивачем усіх документів, необхідних для цього. Тому відсутні підстави вважати права позивача порушеними, невизнаними чи оспорюваними, тобто такими, що підлягають захисту в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова