Справа № 725/5773/18
Провадження № 2/715/186/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складi: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ДП «Чернівецький лісгосп», третя особа: профспілковий комітет ДП «Чернівецький лісгосп» про поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 01 жовтня 2018 року №125-К його звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, з 01.10.2018 року.

Вважає, що вказаний наказ видано з грубим порушеннями його трудових прав та ігноруванням вимог трудового законодавства з боку відповідача.

Відповідач, починаючи з 2014 року, неодноразово незаконно звільняв його з роботи, з цих же підстав, тобто за пунктом 2 ст.40 КЗпП, а саме: 20.02.2017 року та 31.10.2017 року.

Рішеннями Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.05.2017 року та 21.12.2017 року його було поновлено на роботі. Вказані рішення після апеляційного і касаційного оскарження залишено без змін.

Разом з тим, не зважаючи на рішення судів про його поновлення на роботі, відповідач у будь-який спосіб намагається не допустити його до роботи на посаді лісничого Тарнавського лісництва.

На даний час відповідач уже втретє незаконно звільняє його з роботи з тих же самих підстав за п.2 ст. 40 КЗпП України.

В день його звільнення з роботи події розвивалися наступним чином.

01 жовтня 2018 року ранком він прийшов на роботу в ДП «Чернівецький лісгосп» (після завершення лікування) і подав на реєстрацію заяву директору лісгоспу про прийом-передачу Тарнавського лісництва, оскільки за рішенням суду його було поновлено на посаді лісничого вказаного лісництва. В зв`язку з тим, що директор лісгоспу негласно заборонив його перебування у службових кабінетах лісгоспу, то він перебував на вулиці в очікуванні розпоряджень керівництва щодо подальших його дій. Через деякий час, приблизно о 11:30 год. його запросили до відділу кадрів та вручили наказ про прийом-передачу Тарнавського лісництва від 10.09.2018 р. №175 і він розписався про ознайомлення з ним 01.10.2018 р.

Перебуваючи в приміщенні держлісгоспу, він вирішив піти в сусіднє приміщення на прийом до начальника обласного управління лісового та мисливського господарства з метою поскаржитися на упередженні дії щодо нього з боку директора лісгоспу ОСОБА_4 , але вийти з приміщення він не зміг, тому що вхідні двері були замкнені.

Повернувшись назад, він зайшов до юрисконсульта і розповів йому про незрозумілі дії керівництва щодо замкнення вхідних дверей перед ним і він самостійно через протипожежний вихід покинув приміщення лісгоспу та прийшов на прийом до начальника їхнього управління. На особистий прийом він не потрапив, оскільки у начальника проводилася виробнича нарада, але він залишив у секретаря заяву на неправомірні дії керівництва лісгоспу щодо нього.

Перебуваючи у дворі держлісгоспу, до нього підійшов голова профкому лісгоспу ОСОБА_5 і запропонував зайти в приміщення для прийняття рішення щодо подальшої його трудової діяльності. Зайшовши в приміщення держлісгоспу, він очікував рішення керівництва, але не дочекавшись, вирішив знову піти на прийом начальника управління. На жаль вхідні двері знову були замкнені.

Він зрозумів, що на нього чиниться психологічний тиск, що знову готується якесь негативне рішення щодо нього. Такі дії відповідача його сильно знервували, стан його здоров`я погіршився, він не мав можливості отримати свої ліки першої допомоги (валідол, гіприл), а тому змушений був зателефонувати з свого мобільного телефону в поліцію на №102 і повідомив про обмеження його прав щодо вільного переміщення.

Через декілька хвилин відповідач вручив йому письмову пропозицію від 01.10.2018 р. про його переведення за його згодою на іншу посаду в держлісгоспі, але він відмовився, доводячи, що він 20.09.2018 року написав заяву директору і рекомендованим листом направив лісгоспу медичний висновок про його придатність на посаді лісничого. Його заперечення ніхто не слухав, миттєво було проведено засідання профкому і через 5 хвилин йому вручили наказ від 01.10.2018 р. №125-к про його звільнення з посади лісничого Тарнавського лісництва.

Після вручення наказу про його звільнення приїхали працівники поліції за його попереднім викликом про перешкоджання вільному переміщенню, але на цей момент вхідні двері вже були відімкнуті. В присутності поліцейських сторож пояснив, що двері замкнув за вказівкою голови профкому лісгоспу, який теж не заперечував цього факту.

Всі описані події, які відбувалися зранку 01.10.2018 року за ініціативи відповідача в приміщенні держлісгоспу, істотно вплинули на стан його здоров`я, а саме: у нього розболілася голова; йому стало важко дихати; збільшилися серцебиття і артеріальний тиск.

В зв`язку з погіршенням стану здоров`я доїхати до свого дому він не зміг і змушений був звернутися за медичною допомогою до Герцаївської районної лікарні Чернівецької області, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 01 до 10 жовтня 2018 року.

Обґрунтовує свої позовні вимоги, посилаючись перш за все, на незаконність наказу №125-к від 01.10.2018р. про його звільнення з посади лісничого Тарнавського лісництва, що полягає в тому, що його видано під час його непрацездатності, чим порушено вимоги частини 3 ст. 40 КЗпП України в якій зазначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника в період його тимчасової непрацездатності.

Також, у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами, внесеними від 01.04.94р., 26.10.95р. та 25.05.98р.) зазначено: «Правила про недопустимість звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосується, як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника.

Оскільки після ранкових подій в приміщенні держлісгоспу 01.10.2018 року щодо обмеження його прав у вільному переміщенні, несподівано проведеного засідання профкому без врахування його доводів у неправомірності їх дій, у нього різко погіршився стан здоров`я, то 01.10.2018 року він звернувся за медичною допомогою в Герцаївську районну лікарню, де розповів лікарю про причини, які вплинули на погіршення стану його здоров`я, і з цього ж дня він перебував на стаціонарному лікуванні до 10 жовтня 2018 року, що підтверджено випискою №2808 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 10.10.2018р., в якій зазначено, що він поступив у лікарню в ургентному порядку після перенесеного нервового стресу із скаргами на біль у грудях, часте серцебиття, задуху, головну біль, підвищений артеріальний тиск.

Крім цього, на запит адвоката Герцаївська районна лікарня надала відповідь від 25.10.2018 року №949 в якій зазначено діагноз, а також те, що при запитанні і деталізації скарг ОСОБА_1 розповів лікарю про обставини виникнення стресу по місцю роботи в адмінбудинку лісгоспу - обмеження вільного переміщення.

Лист непрацездатності лікарем йому не видавався, оскільки його вже було звільнено з роботи.

Отже, зважаючи на вказані обставини, відповідач 01 жовтня 2018 року видав у незаконний спосіб наказ про його звільнення з роботи під час його непрацездатності.

По-друге, в основу наказу про його звільнення з роботи було взято безпідставний і помилковий висновок про його невідповідність посаді лісничого за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

За нормами трудового права, виявлена невідповідність працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я - є результатом неналежного виконання покладених на працівника обов`язків, тобто порушенням трудової дисципліни.

Порушення працівником трудової дисципліни внаслідок його захворювання може бути підставою для звільнення з роботи за ініціативою власника лише у разі неналежного виконання працівником своїх трудових обов`язків. Часткова втрата працівником працездатності сама по собі не може бути підставою для звільнення за невідповідністю, якщо працівник належним чином виконує свої трудові обов`язки.

Вважає, що відповідач поспішно прийшов до висновку про неналежне виконання ним трудових обов`язків внаслідок захворювання, адже відповідач по суті створив для нього на роботі нестерпні умови і фактично з 2014 року не допускає його до виконання обов`язків лісничого Тарнавського лісництва, систематично звільняючи з цієї посади.

У нього навіть ніхто з керівництва не відібрав пояснення з питань його спроможності виконувати чи ні трудові обов`язки, а тому вважає, що відповідач також порушив вимоги ст.149 КЗпП України, яка зобов`язує роботодавця відібрати пояснення від працівника до його звільнення з роботи.

З 10 вересня 2018 року на вимогу роботодавця (ДП «Чернівецький лісгосп») він проходив медичний огляд на професійну придатність до роботи на посаді лісничого. За наслідками медогляду згідно висновку ЛКК Герцаївської райлікарні від 11.09.2018 року №1876 йому на даний час посада лісничого не протипоказана.

Оскільки заступник головного лікаря МКМУ «Госпрозрахункова поліклініка профілактичних оглядів» ОСОБА_6 на протязі тижня не видавав йому медичну довідку про проходження огляду, (пояснюючи надумані причини), то він змушений був пройти повний медичний огляд по місцю проживання у Герцаївській районній лікарні і за його наслідками комісія прийшла до висновку про його придатність для роботи за професією - лісничий, що підтверджується карткою медичного огляду №19 та виданою йому медичною довідкою №19 від 18.09.2018р. про проходження медогляду працівників.

Про неправомірні дії директора держлісгоспу ОСОБА_4 та заступника головного лікаря поліклініки профілактичних оглядів він написав заяву уповноваженому з прав людини в Чернівецькій області.

Разом з тим, МКМУ «Госпрозрахункова поліклініка профілактичних оглядів», відмовивши йому у видачі медичної довідки про проходження огляду, чомусь надіслала безпосередньо відповідачу цю довідку від 19.09.2018 року №183409 в якій було зазначено, що ОСОБА_1 не придатний для роботи за професією - лісничий.

Вважає вказаний висновок поліклініки профілактичних оглядів упередженим і таким, що суперечить іншим медичним висновкам, а також і першому висновку, який надавала раніше ця ж установа.

Суть у тому, що у серпні 2016 року на вимогу роботодавця (ДП «Чернівецький лісгосп») він проходив медичний огляд на професійну придатність до роботи на посаді лісничого. За наслідками медогляду згідно висновку ЛКК Герцаївської ЦРЛ від 08.08.2016р. №1410 йому не протипоказано роботу на посаді лісничого, а згідно довідки Чернівецької поліклініки профілактичних оглядів від 10.08.2016 року його визнано придатним до роботи за професією - лісничий при створенні відповідних умов для отримання ліків і їжі без фізичної та психологічної загрузки.

Також, не погоджуючись з відповідачем про його невідповідність займаній посаді за станом здоров`я, у лютому 2017 року він звернувся до Лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці (ЛШМД) із заявою про комплексне обстеження його стану здоров`я. За результатами обстеження консиліум лікарів прийшов до висновку про його придатність до виконання службових обов`язків на посаді лісничого відповідно до посадової інструкції.

Із серпня 2016 року до теперішнього часу в стані його здоров`я не відбулося жодних негативних змін, які би перешкоджали йому виконувати роботу на посаді лісничого.

Також слід зазначити, що Верховний суд, розглянувши касаційну скаргу відповідача у справі №725/1303/17 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.05.2017 року про його поновлення на роботі, у своїй постанові від 08 серпня 2018 року зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про порушення норм трудового законодавства відповідачем під час його звільнення 20.02.2017 року, а також наголосив, що «доказом невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано інвалідом і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує. Однак висновку МСЕК про неможливість ОСОБА_1 за станом здоров`я виконувати роботу за професією лісничого не має».

Зважаючи на допущені відповідачем порушення вимог трудового законодавства вважає, що наказ №125-к від 01.10.2018р. підлягає скасуванню як такий, що виданий незаконно та порушує його конституційні права, зокрема ст. 43 Конституції України, де зазначено, що кожен має право на працю і громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У зв`язку з незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стан його здоров`я через таке зневажливе і жорстоке відношення погіршився. Нервова напруга, яку створив для нього відповідач, призвели до того, що він потрапив у лікарню і перебував 10 днів на стаціонарному лікуванні в зв`язку з нервовим стресом і погіршенням стану здоров`я.

Йому завдано моральну шкоду внаслідок порушення його конституційних прав, що призвело до загострення хронічної хвороби - цукрового діабету, душевного страждання від неправомірної поведінки відповідача.

У зазначений період відповідач у черговий раз підірвав йому не тільки здоров`я, але і його ділову репутацію в очах колег, друзів, сусідів. У нього є сім`я, яка теж морально страждає, переживаючи за його стан здоров`я, за принижений авторитет.

У відповідності до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вище наведене, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в 7000 гривень.

Просить суд, ухвалити рішення, яким - скасувати наказ директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 01.10.2018 року №125-к щодо його звільнення з роботи та поновити його на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп». Зобов`язати ДП «Чернівецький лісгосп» відповідно до вимог чинного законодавства нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Стягнути з ДП «Чернівецький лісгосп» на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 7000 грн.

15 січня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відкриття загального провадження у даній цивільній справі та призначено справу до підготовчого засідання на 01 лютого 2019 року.

19 лютого 2019 року відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

20 лютого 2019 року відповідач подав до суду заяву про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Профспілковий комітет ДП «Чернівецький лісгосп».

20 лютого 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про залучення профспілкового комітету ДП «Чернівецький лісгосп» до участі у даній справі в якості третьої особи.

13 березня 2019 року позивач направив до суду відповідь на відзив, у якому просив наведені відповідачем у відзиві прохання відхилити, а позов задовольнити в повному обсязі.

13 березня 2019 року третя особа подала до суду пояснення по даній справі, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

25 березня 2019 року відповідач подав до суду заперечення, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

11 квітня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про призначення справи до судового розгляду на 22 квітня 2019 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з мотивів, які зазначені у позовній заяві, в своїх поясненнях підтвердили обставини, що викладені в позовній заяві та просили суд задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 не визнала позовні вимоги, просила відмовити у їх задоволенні у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник третьої особи Коркоза І.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у зв`язку з їх безпідставністю. В судове засідання 06 травня 2019 року не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, та представника третьої особи, показання свідків та, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти, визначив наступний зміст правовідносин та визначив наступні правові норми, що їх регулюють.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 01.10.2018 року №125-К позивача було звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що перешкоджає продовження даної роботи (а/с 15).

Вказане звільнення позивача було погоджене з профспілковим комітетом ДП «Чернівецький лісгосп».

Частиною шостою ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

При цьому, ч. 3 ст. 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в п. в п. 17,18 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Як вбачається з виписки №2808 із медичної карти стаціонарного хворого, у період з 01.10.2018 року по 10.10.2018 року, позивач проходив лікування на стаціонарі Комунального закладу «Герцаївська районна лікарня» (а/с 18).

Таким чином, звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України відбулось в період його непрацездатності, що є недопустимим у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Заперечуючи проти вимог позивача про скасування вказаного вище наказу про звільнення, представник відповідача посилається на те, що 01 жовтня 2018 року позивач був присутній на робочому місці, у зв`язку з чим його непрацездатність в цей період ставиться під сумнів, оскільки він був ознайомлений з наказом про звільнення під підпис, особисто приймав участь у засіданні профспілкового комітету, та отримав трудову книжку на руки, про що розписався в книзі обліку руху трудових книжок. Окрім того за результатами медичного огляду на підприємство надійшла медична довідка від 19.09.2018 року за №183409, згідно якої позивач визнаний непридатним для роботи за професією лісничим, і комісією рекомендована робота в кабінетних умовах.

Разом з тим, оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності з поясненнями позивача та представника відповідача та третьої особи суд приходить до висновку, що доводи представника відповідача щодо правомірності звільнення є необґрунтованими, та звільнення відбулось з порушенням чинного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, у лікувальному закладі позивачу відмовили у видачі листка непрацездатності у зв`язку з тим, що він був звільнений на час звернення, тому відсутність листка непрацездатності не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в даному випадку, а всі обставини повинні бути враховані в їх сукупності. Суд вважає належним і допустимим доказом непрацездатності позивача в період з 01 жовтня 2018 року по 10 жовтня 2018 року виписку №2808 із медичної карти стаціонарного хворого.

Будь-яких інших доказів, які б ставили під розумний сумнів факт перебування позивача на лікуванні на час видачі відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення та недійсності виписки №2808 із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого виданої Комунальним закладом «Герцаївська районна лікарня» за наслідками розгляду справи не встановлено.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що звільнення відповідача відбулось з порушенням встановленого законом порядку, а саме наказ директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 01.10.2018 року №125-К було видано в період тимчасової непрацездатності позивача, у зв`язку з чим такий наказ підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Надаючи оцінку підставі звільнення позивача з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп», суд виходить з наступного.

Так, зі змісту рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.05.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29.08.2017 року, а також зі змісту рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.12.2017 року та Постанови Верховного суду від 08 серпня 2018 року по справі №725/1303/17, вище вказане рішення та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2017 року залишено без змін, вбачається, що наказом директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 31.10.2017 року №125-к ОСОБА_1 було звільнено з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підставою для такого звільнення слугували ті ж самі обставини, що і для видачі оскаржуваного наказу про звільнення від 01.10.2018 року № 125К (а/с 38-48).

За наслідками розгляду вказаних справ, суди першої, апеляційної та касаційної інстанції дійшли висновку про те, що невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я. Виявлена невідповідність займаній посаді за станом здоров`я полягає в тому що працівник за станом здоров`я не може впоратися з трудовими обов`язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов`язків), або продовження даної роботи протипоказано працівникові за станом здоров`я (відповідно до карти умов праці на робочому місці) та створює загрозу його життю й здоров`ю, або через стан здоров`я подальше виконання працівником трудових обов`язків створює небезпеку для членів трудового колективу, або громадян, яких обслуговує працівник і це перешкоджає подальшому продовженню роботи.

За змістом п.2 ст. 40 КЗпП України підставою для її застосування може бути висновок медико-соціальної експертної комісії, медичний висновок про невідповідність виконуваній роботі за станом здоров`я працівника. При цьому, саме по собі встановлення ІІ-ї групи інвалідності не є підставою для звільнення позивача за п.2 ст. 40 КЗпП України ст. 40 КЗпП України без відповідного медичного висновку.

У відповідності до копії атестаційного паспорта робочого місця, ОСОБА_1 потребує роботу в кабінетних умовах без тривалого перебування на ногах.

Вказаний атестаційний паспорт не містить висновку про те, що позивач не може виконувати покладені на нього посадові обов`язки, виконання роботи лісничого протипоказано позивачу за станом здоров`я чи створює небезпеку йому самому та членам трудового колективу, а лише містить рекомендацію щодо умов праці ОСОБА_1 з урахуванням стану його здоров`я та відповідач має право на власний розсуд відмовитись від вказаних рекомендацій.

Матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів того, що з моменту скасування наказу директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 20.02.2017 року №19-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» за п. 2 ст. 40 КЗпП України були усунуті ті обставини щодо атестаційного паспорта робочого місця інваліда ОСОБА_1 , які були враховані судом при скасуванні такого наказу у рішенні Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.05.2017 року.

Більш того як вбачається з листа Обласної комунальної медичної установи «Центр Медико-соціальної експертизи» від 24 квітня 2019 року № 109, МСЕК не робила ніяких висновків, які б дали керівництву адміністрації підприємства, де він ( ОСОБА_1 .) працював, підстави для звільнення його з роботи.

Також відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення… Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У порушення вимог ст. 149 КЗпП України відповідач до застосування дисциплінарного стягнення (догани) не зажадав від позивача пояснень з цього приводу.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Суд приходить до висновку, що незаконне звільнення позивача безумовно завдало позивачу моральних страждань, проте враховуючи принципи справедливості, виваженості та розумності, ступінь вини відповідача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди та наявність підстав для стягнення з відповідача на його користь 3000 грн. в рахунок відшкодування завданих моральних страждань.

Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що дії відповідача при звільненні з роботи позивача були протиправними, і внаслідок таких протиправних дій позивач не отримував належну йому заробітну плату, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Інші доводи сторін не спростовують зроблених вище висновків суду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

У силу п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмір 2305,20 грн. (три вимоги по 768,40 грн. кожна вимога).

На підставі вище викладеного ст.ст. 19, 55, 61 Конституції України, ст.ст. 40, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 23, 1167 ЦК України, та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовнi вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ директора ДП «Чернівецький лісгосп» від 01.10.2018 року №125-к про звільнення ОСОБА_1 з посади лісничого Тарнавського лісництва та ДП «Чернівецький лісгосп» у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» з 01 жовтня 2018 року.

Зобов`язати ДП «Чернівецький лісгосп» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2018 року відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнути з ДП «Чернівецький лісгосп» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень,00 копійок.

На підставі п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання у частині поновлення на роботі.

Стягнути з ДП «Чернівецький лісгосп» судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень, 20 копійок на рахунок спеціального фонду державного бюджету України.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: