У х в а л а

Іменем України

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 465/5968/15-ц

провадження № 61-6535 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шестака Олега Володимировича,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шестака О. В.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання одностороннього правочину недійсним, усунення перешкод у користуванні горищем та зобов`язання вчинити дії (справа № 465/5968/15-ц).

05 травня 2016 року зазначену ухвалу суду вона подала до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області для її виконання. Проте 18 червня 2016 року головним державним виконавцем винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час вчинення процесуальної дії.). Вважав, що дана постанова є незаконною та безпідставною, а тому просила її скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Франківського районного м. Львова від 05 вересня 2018 року

у задоволення скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Франківського районного м. Львова від 05 вересня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, прийняти нову постанову про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначено в статті 17 цього Закону, за завою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно пункту 4 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, з урахуванням зазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження», та встановивши, що ухвала Франківського районного суду

м. Львова від 15 березня 2016 року про забезпечення позову скасована ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1

Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що головний державний виконавець незаконно відмовив у відкритті виконавчого провадження є безпідставні, оскільки ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року скасована ухвала Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2016 року про забезпечення позову, а тому відсутня відповідна правова підстава для такого виконання органами державної виконавчої служби.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права чи неправильно застосовані норми матеріального права.

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК Українисуд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шестака Олега Володимировичавідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк