Дата документу 08.05.2019
Справа № 501/471/19
08 травня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючої судді - Петрюченко М.І.,
за участю секретаря - Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2
1 ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
2 ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
3 ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
4 ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,
треті особи на стороні позивача:
1 ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації:
АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , місце проживання (реєстрації) АДРЕСА_4
предмет та підстави позову: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
учасники справи - не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І.Виклад позиції позивача.
1. 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі відповідачі), (треті особи на стороні позивача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов обґрунтував тим, що він є власником 5/12 частин квартири АДРЕСА_5 . Право власності на частину квартири підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 липня 2018 року після смерті батька, ним успадковано 1/6 частини квартири, та на підставі свідоцтва про право власності від 11 липня 1996 року, внаслідок приватизації житла йому належить 1/4 частини квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією свідоцтва про право власності на житло. Співвласниками вказаної квартири є його мати ОСОБА_6 - 1/4 частини на підставі свідоцтва про право власності від 11 липня 1996 року, та його сестра ОСОБА_7 1/3 частини на підставі свідоцтва про право власності від 11 липня 1996 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом. У вищезазначеній квартирі зареєстровані його мати ОСОБА_6 , та його сестра ОСОБА_7 Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі крім позивача, його матері та сестри більше ніхто не проживає, всі витрати по сплаті комунальних платежів несе позивач, що підтверджується копіями платіжних документів, доданих до матеріалів справи.
Згідно довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: сестра позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишній чоловік сестри ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , племінниця позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька племінниці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ніхто з вказаних осіб не є власником квартири де вони зареєстровані, не проживає, спільного господарства не ведуть, в утриманні квартири участі не приймають. Відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_2 .
2. Відповідачі відзиву на позов не надали.
3. Треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надали пояснення на позов (а.с.53 -55), в яких підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
4. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 61).
5. Треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, заявили клопотання про розгляд справ без їх участі, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 55, 62).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
6. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилися без поважних причин, а позивач та треті особи не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
7. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
8. Судом встановлено, що позивач є власником 5/12 частин квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2018 року після смерті батька (а.с.15-16).
Внаслідок приватизації житла позивач ОСОБА_8 є співвласником вказаної квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.17). Співвласниками вказаної квартири є його мати ОСОБА_6 та його сестра ОСОБА_7
9. В вищезазначеній квартирі зареєстровані мати позивача - ОСОБА_6 , та його сестра ОСОБА_7
10. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.39), але фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі крім позивача, його матері та сестри більше ніхто не проживає, всі витрати по сплаті комунальних платежів несе позивач, що підтверджується копіями платіжних документів (а.с.23-26).
11. Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації обліку осіб Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.13).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
12. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
13. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
14. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідачів в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
15. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України кодексу України (далі ЖК).
Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є колишніми членами сім`ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
16. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві) та право третіх осіб, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
17. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
18. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідачі не проживають в квартирі, не є членами сім`ї позивача, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
19. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
20. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
21. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживають в спірній квартирі більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачами в судове засідання не надано доказів, що вони проживають в спірній квартирі, користуються нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в квартирі.
22. При цьому, тривала відсутність відповідачів свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідачі не є власниками житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідачів, втратившими право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників, користувачів такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
23. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 206, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільно-процесуального кодексу України, Суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (треті особи на стороні позивача: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити повністю.
2 Позбавити (визнати такою, що втратила) право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. Позбавити (визнати такою, що втратила) право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
4. Позбавити (визнати такою, що втратила) право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
5. Позбавити (визнати таким, що втратив) право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 08 травня 2018 року.
Суддя Іллічівського міського
суду Одеської області М.І.Петрюченко