Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2019 Справа №607/26901/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.,

- за участю секретаря с/з Созанської Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплачених коштів , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої пенсії в сумі 11999,01 гривень.

Обґрунтовує позов тим, що кошти в зазначеному розмірі були виплачені відповідачу у звязку із тим, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11.07.2011року позов ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії задоволено та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести перерахунок пенсії починаючи з 01.02.2011 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії - 2009 рік. Вказану постанову 31.03.2014 року скасовано постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте вказана постанова отримана обєднаним управлінням лише 07.11.2018 року. У звязку з цим, за період з 31.03.2014 року - з моменту винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом до 30.09.2017 року виникла переплата пенсії в сумі 11 999, 01 гривень,тому позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 1212 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. В останнє судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином. Представник позивача на адресу суду направив мотивний відзив на позов, змістом котрого просив відмовити у позові за безпідставністю.

В останнє засідання від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11.07.2011року позов ОСОБА_1 про проведення перерахунку пенсії задоволено та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі провести перерахунок пенсії починаючи з 01.02.2011 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії - 2009 рік.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року вищевказану постанову Тернопільського міськрайонного суду скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Як стверджує представник позивача дана постанова отримана Тернопільским обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області лише 07.11.2018 року за запитом об`єднаного управління.

За період з період з 31.03.2014 року - з моменту винесення постанови Львівським апеляційним адміністративним судом до 30.09.2017 року виникла переплата пенсії в сумі 11 999, 01 гривень , що підтверджується протоколом від 22.11.2018 року індивідуального перерахунку.

Відповідно до розпорядження голови комісії з припинення юридичної особи Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі від 22.11.2018 року, установлено, що сума переплати пенсії відповідача становить 11 999, 01 грн., згідно з довідкою відділу з призначення (виплати) пенсії утворилася за період з 31.03.2014 по 30.09.2017 року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, в даному випадку мала місце рахункова помилка з боку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобовязання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбаченихст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала Управлінню недостовірні дані для проведення перерахунку своєї пенсії.

Щодо тверджень позивача про наявність рахункової помилки з його боку, суд виходить з наступного.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року, «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не повязані з обчисленням помилки в затосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Це також встановлено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018року у справі №501/2500/15-ц, а відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковими для врахування судом.

Позивачем не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні (перерахунку) пенсії та зясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою як стверджує позивач, а не помилкою, повязаною, наприклад, з неналежним виконанням обовязків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування(перерахунок) пенсії.

Із встановлених судом обставин цілком очевидно, що переплата пенсії ОСОБА_1 у розмірі 11 999, 01 грн., виникла не в результаті рахункової помилки, а внаслідок виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду від 11.07. 2011 року у справі №2а-13683/11, яка була скасована постановою апеляційної інстанції з посиланням на те, що суд першої інстанції при винесенні постанови допустився помилки в частині застосування норм матеріального права.

Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії».

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 11 99, 01 грн., які є частиною пенсійної виплати, що призначена їй внаслідок проведення перерахунку пенсії позивачем, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України, зазначена сума поверненню не підлягає.

Щодо застосування наслідків пропущення позовної давності, суд зауважує, що згідно ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки.

Як вбачається із копії постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року, текст рішення оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04.04.2014 року і відповідно з цієї дати позивач мав можливість дізналася про порушення (як він вважає) свого права, твердження позивача про те, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 року отримана Тернопільским обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області лише 07.11.2018 року за запитом об`єднаного управління, суд до уваги не приймає та приходить до висновку, що в даному випадку має місце пропущення позовної давності позивачем.

Суд наголошує, що заява відповідача про застосування судом наслідків пропущення позовної давності, є додатковою підставою до відмови у позові.

На підставівикладеного,керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 1212, 1215 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Пенсійного Фонду України Тернопільської області (м. Тернопіль вул. Руська, 17) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення безпідставно виплачених коштів в сумі 11 999, 01 гривень - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк