КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6492/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/15670/18

02 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Акціонерний комерційний банк "Аркада" про поділ майна,-

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 27.12.1991 року по 02.08.2016 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно, що є спільною сумісною власністю подружжя: земельну ділянку площею 0,1160 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Дмитрівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2; квартиру АДРЕСА_1; автомобіль Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вважала, що її частка у спільному майні подружжя може бути збільшена, оскільки діти проживають з нею та син є інвалідом 2 групи з дитинства і потребує сторонньої допомоги. Крім того, квартира була придбана у кредит та поточні платежі за кредитом здійснювалися нею від імені чоловіка, тобто фактично за її рахунок здійснювалось погашення спільного боргу, так як чоловік часто не мав роботи.

На її думку, буде правильним залишити їй та дітям квартиру для проживання, а відповідачу автомобіль та земельну ділянку.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просила суд, в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати за відповідачем право власності на земельну ділянку площею 0,1160 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Дмитрівська сільська рада, кадастровий номер НОМЕР_2 та на автомобіль Ланос 2006 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,116 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, сільська рада Дмитрівська, кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,116 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, сільська рада Дмитрівська, кадастровий номер НОМЕР_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що разом з позовною заявою нею було подано до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків та про витребування доказів (документів на спірний автомобіль, які знаходяться у відповідача). Вказані клопотання не були розглянуті судом у відповідності до вимог процесуального закону. Разом з тим, відмовляючи їй у задоволенні позову в частині поділу автомобіля Ланос 2006 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1, суд послався на те, що позивачем не надано документів про реєстрацію вказаного автомобіля, хоча суду було відомо про відсутність у неї вказаних документів, маючи відповідне клопотання, суд мав витребувати ці документи у відповідача.

Вважає, що нею були наведені беззаперечні обставини, підтверджені доказами, які надають право відступити від рівності часток подружжя у спірній квартирі, так як діти проживають з нею, син є інвалідом з дитинства і потребує стороннього догляду, а відповідач сину не допомагає, його матеріальним утриманням не займається.

Зазначає, що рішенням суду першої інстанції порушено її права та права її дітей, дане рішення є упередженим та незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.12.1991 року по 02.08.2016 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами. (а.с.4,5)

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства другої групи, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-11)

Сторонами не заперечувалося, що за час їхнього перебування в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно:

квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 13 червня 2000 року, серії КВ №44850 (а.с.24);

земельну ділянку площею 0,1160 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сільська рада Дмитрівська, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення індивідуального садівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.07.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20-21).

Задовольняючи частково позовні вимоги, визнаючи за кожним з подружжя, в порядку поділу спільного майна, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,116 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, сільська рада Дмитрівська, кадастровий номер НОМЕР_2, суд першої інстанції посилався на те, що вказане майно придбане сторонами в період зареєстрованого шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, частки кожного з подружжя у спірному майні є рівними, підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя у вказаному майні немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він грунтується на досліджених судом доказах, яким суд дав вірну правову оцінку, та нормах матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивачкою на підтвердження своїх доводів про те, що спірна квартира була придбана за кредитні кошти, отримані у Акціонерному комерційному банку " Аркада" на ім"я відповідача та що саме нею погашались платежі за вказаним кредитним договором, надала суду лише копію договору застави № 29-У від 21.04.1999 року, укладеного між Акціонерним комерційним банком " Аркада" (застоводержатель) та ОСОБА_3 (заставодавець).

За умовами зазначеного договору заставодавець передає в заставу майнові права на квартиру, що належить йому на підставі інвестиційної угоди № 29-У від 01 березня 1999 року про інвестування житлового будівництва, і буде збудована в майбутньому, та перейде в його власність після вводу будинку в експлуатацію. Характеристика квартири: поштова адреса: АДРЕСА_1, поверх-4, кількість кімнат-3, загальна площа квартири - 99,40 кв.м., вартість - 89 261,20 грн.

На підтвердження своїх доводів про те що саме вона здійснювала більшу частину платежів по погашенню заборгованості по кредитному договору, позивачка не надала суду ні вказаного договору, ні доказів сплати нею платежів по кредиту з власного рахунку та особистими коштами, як того вимагає ст. 81 ЦПК України. Матеріали справи не містять доказів того, коли і в якому розмірі повертались грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом подружжям чи особисто позивачкою, доказів походження коштів, сплачених в рахунок погашення заборгованості.

Ураховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірна квартира, як і земельна ділянка, придбані під час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, а частки кожного з подружжя в даному майні є рівними.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила суд відійти від засад рівності часток подружжя при поділі майна, а саме залишити їй та дітям квартиру для проживання, а відповідачу виділити автомобіль та земельну ділянку, з урахуванням того, що діти проживають з нею та син є інвалідом з дитинства і потребує сторонньої допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Частина 3 статті 70 СК України визначає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що повнолітній син сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, є інвалідом з дитинства 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3, проживає разом з позивачкою (а.с. 11).

З системного аналізу ст.70 СК України слідує, що для збільшення частки майна одного з подружжя у спірному майні, не достатньо самого лише факту проживання з ним неповнолітніх дітей, а також непрацездатних повнолітніх сина чи дочки. Важливим при цьому є факт того, що розмір аліментів, які отримує дитина, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що утримання сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом з дитинства другої групи,здійснюється виключно позивачкою ОСОБА_2 Не надано позивачкою і доказів того, що відповідач сплачує аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина та що розмір цих аліментів є недостатній для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування.

В апеляційній скарзі позивачка лише зазначила, що нею було подано відповідний позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність передбачених ст. 70 СК України підстав для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Таким чином, рішення суду в частині визнання за сторонами права власності на 1/2частину квартири АДРЕСА_1 тана 1/2 частину земельної ділянки площею 0,116 га, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, сільська рада Дмитрівська, кадастровий номер НОМЕР_2 за кожним,ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання спільним майном подружжя та поділу автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не надано документів щодо реєстрації зазначеного вище автомобіля.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з даним позовом, разом з позовною заявою ОСОБА_2 було подано клопотання про витребування у відповідача доказів - документів на спірний автомобіль, так як і сам автомобіль і документи на нього знаходяться у відповідача і вона не має можливості самостійно надати ці документи суду.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

З матеріалів справи вбачається, що ні в підготовчому судовому засіданні, ні при розгляді справи по суті судом клопотання позивачки про витребування доказів вирішене не було, так як матеріали справи не містять ухвали постановленої за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, як передбачено ст. 84 ЦПК України.

З огляду на те, що судом першої інстанції дане клопотання не вирішувалося й про витребування доказів наголошується в апеляційній скарзі, апеляційним судом було задоволено клопотання представника позивачки про надання їй часу для витребування вказаного доказу за адвокатським запитом .

На запит адвоката Регіональний сервісний центр у м.Києві надав відповідь, що станом на 24.04.2019 року автомобіль Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, червоного кольору значиться зареєстрованим за ОСОБА_3. Також суд надано копію свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу на ім"я відповідача 02.09.2006 року.

Як встановлено вище, сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.12.1991 року по 02.08.2016 року.

Отже спірний автомобіль придбаний під час шлюбу, й за правилами статті 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Вказаний факт визнаний і відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Також виходячи з приписів частини 1 статті 70 СК України, частки кожного з подружжя є рівними. Підстав для відступу від рівності часток подружжя не встановлено.

Таким чином, судом першої інстанції клопотання позивачки про витребування доказів не розглядалося, що призвело до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та як наслідок, ухвалення незаконного рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про поділ автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

З огляду на наведене, а також враховуючи зміст статей 60,70 СК України, колегія суддів вважає за необхідне визнати автомобіль Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2частину автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину зазначеного автомобіля.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року - скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про поділ автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про визнанняавтомобіля Деу Ланос, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя та визнання за позивачкою та відповідачем права власності на 1/2 частину автомобіля за кожним.

Також у відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає 430 грн. судового збору за подачу позовної заяви в частині поділу автомобіля та 645 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги в цій частині.

В іншій частині рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не встановлено, тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 60,70 СК України, ст.ст. 141,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про поділ автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати автомобіль Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля Деу Ланос 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 430 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 645 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: