Провадження № 2/522/3965/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

За участі секретаря судового засідання Пейкова О.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 76457,12 грн. боргу та 764,58 грн. судового збору.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 05 вересня 2016 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичила у позивача 2600 доларів США у строк до 05 грудня 2016 року. про що було складено розписку. Сума боргу в гривневому еквіваленті на дату розрахунку склала 67314,00 грн. Крім того, позивач вважає, що з відповідача має бути стягнено 3 % річних за користування грошима, сума яких станом на 13.11.2018 року складає 3917,12 грн. Сума боргу складає станом на цю дату 72540 грн. В зв?язку з чим загальна сума боргу складає 76457,12 грн.

Провадження у справі відкрито 26 листопада 2018 року та встановлено загальний порядок розгляду справи.

Відповідачем відзив на позов не подавався. З матеріалами справи представник відповідача ознайомлений 17 січня 2019 року.

06 травня 2019 року судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не з?явився, надав заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач, яка була належним чином повідомлена про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з?явилась, будь-яких клопотань чи заяв не надала.

Суд розглядає справу за відсутності відповідача в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 5 вересня 2016 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач позичила у позивача 2600 доларів США у строк до 05 грудня 2016 року, про що було складено розписку.

Відповідно до змісту зазначеної розписки за умовами зазначеного договору, відповідач зобов`язався повернути позивачу позичені грошові кошти у строк до 05 грудня 2016 року.

Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана.

Відповідач отримала кошти, однак в строк не повернула та ухиляється від їх повернення.

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.

Суд дійшов висновку, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана від позивача. Зазначений договір оформлений письмовою розпискою, складеною відповідачем, яку було передано позивачу, та яка є борговим документом. Оригінал розписки було надано позивачем та оглянуто судом.

За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього.

Отже, це грошове зобов`язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов`язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на ці правила, враховуючи, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за умовами якого відповідач повинен повернути позивачу суму боргу за розпискою та той факт, заборгованість відповідача складає суму в гривнях України, що еквівалентна 2 600 доларів США.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не повернув Позикодавцю суму боргу в розмірі 2600 доларів США, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу що за курсом НБУ станом на день звернення з позовом (1 долар США дорівнює 27,9 гривень) складає 72540 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми. Позивач вважає, що з відповідача має бути стягнено 3 % річних за користування грошима, сума яких за розрахунком позивача станом на 13.11.2018 року складає 3917,12 грн. (67314 * 3% / 100% / 365 * 708 = 3917,12). Сума боргу за позикою станом на 13.11.2018 року складає 72540 грн. (2600 * 27,90 = 72540). В зв?язку з чим загальна сума боргу складає 76457,12 грн.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та задовольняє їх.

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути сплачену суму судового збору у розмірі 764,58 гривень, сплачену позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 533, 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 282, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ в Одеській області 20.11.2018 року; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), заборгованість за договором позики від 05.09.2016 року у сумі 76457 (сімдесят шість тисяч чотириста п?ятдесят сім) гривень 12 коп., а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 764 (сімсот шістдесят чотири) гривні 58 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 25 червня 2019 року.

Суддя Л.М. Чернявська

21.06.2019