ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4366/19 Справа № 212/8522/18 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 101 255 грн., у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 03 червня 2014 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55%, третя група інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 27 червня 2017 року позивачу було повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 51 867 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 51 867 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає глибині моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманого професійного захворювання, та значної втрати професійної працездатності, третьої групи інвалідності. Вказує, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття та моральні страждання, у зв'язку з хронічним кашлем, тяжкістю та біллю під час дихання, порушенням сну, порушенням функції слуху.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності в розмірі 55%, необхідність постійного лікування та проходження численних оглядів МСЕК, та пов'язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров'я та ступінь вини відповідача, у зв'язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Звертає увагу на те, що на додатках до позовної заяви замість підпису представника позивача факсиміле.

Крім того вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач працював також на інших підприємствах.

В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу.

На думку відповідача судом першої інстанції залишено поза увагою роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Також вважає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір судового збору, який стягнув з відповідача на користь держави.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював підземним прохідником з 11 серпня 1998 року по 07 липня 2014 року на шахті «Родіна», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 07 липня 2014 року звільнився за ст. 38 КЗпП України (а.с. 36-37).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 березня 2014 року, професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло із-за виконання праці підземним прохідником на підприємстві відповідача, де він виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому під час праці підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму та виробничої локальної вібрації, крім того, умови праці характеризувались фізичними перенавантаженнями.

Відповідно до п. 14 Акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 березня 2014 року, позивач має професійне захворювання: радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язові-тончним синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу і колінного пері артрозу (ПФС другого ступеню), вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях, хронічний бронхіт ЛН першого ступеня, нейросенсорна приглухуватість 1 ступеня.

Висновком МСЕК від 03 червня 2014 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 55%, третя група інвалідності, з переоглядом 01 травня 2015 року (а.с. 8).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 27 червня 2017 року позивачу було повторно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 55%, третя група інвалідності, з переоглядом 01 травня 2019 року (а.с. 10-13).

Суд, частково задовольняючи позов виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні моральної шкоди позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача, що на додатках до позовної заяви замість підпису представника позивача факсиміле, оскільки згідно із ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана власноруч представником ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач працював на інших підприємствах, оскільки як вбачається з Акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 25 березня 2014 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є виконання праці підземним прохідником на підприємстві відповідача, де він виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. При цьому під час праці підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничого шуму та виробничої локальної вібрації, крім того, умови праці характеризувались фізичними перенавантаженнями, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом, де працював позивач, зокрема і керівництво відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з трудової книжки, позивач з 1998 року по 2014 рік працював підземним прохідником на ш. «Родіна», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці в період виконання ним робіт на підприємстві відповідача, умов праці відповідно до нормативно-правових актів, на думку колегії судів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває постійні фізичні страждання, виникнення складнощів у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком» і збільшити його з 51 867 гривень до 85 000 гривень.

У зв'язку з чим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо того, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищений, необґрунтований та не справедливий.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1.ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2018 року становив 1 762,00 грн., тобто за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір не може бути меншим 704,80 грн. та не може перевищувати 8 810,00 грн.

У зв'язку з цим, викладені в апеляційній скарзі доводи представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм законодавства при стягненні в повному розмірі судового збору з відповідача на користь держави, колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу та не враховує їх.

Крім того, у зв'язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», пропорційно задоволенню позовних вимог, на користь держави, підлягає стягненню судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 850 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1, збільшивши цей розмір з 51 867 грн. до 85 000 (вісімдесят п'ять тисяч) грн.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь держави судового збору з 704 гривень 80 копійок до 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок за розгляд позовної заяви ОСОБА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: