Справа № 487/302/19
Провадження № 2/487/975/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2019 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Кузьменко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Полінкевич К.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , про визнання права власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 в якій просив визнати право власності за ним на кімнату НОМЕР_1 АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за розпискою від 27.09.2018 року в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно було 1080000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики грошей. Було передано ОСОБА_4 . 40000 доларів США, що еквівалентно 1080000 гривень, відповідно до оригіналу боргової розписки від 27.03.2017 року, де ОСОБА_4 зобов`язалась до 01.06.2018 року повернути суму боргу у розмірі 40000 гривень. У разі неповернення в строк всієї суми ОСОБА_4 зобов`язалась переоформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . До теперішнього часу відповідачка ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань.

Ухвалою судді від 15.01.2019 року призначено підготовче судове засідання по справі, з розглядом її за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи ОСОБА_6. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та участі третьої особи, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що зазначена розписка не містить підпису ОСОБА_7 , який був власником даної кімнати та відомостей, що йому взагалі було відомо про наявність зазначеної розписки.

Дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі 27.03.2017 р. уклали боргову розписку. При написанні боргової розписки сторонами було погоджено те, що у разі неповернення позивачу суми боргу, буде мати місце перехід права власності на предмет позики, зокрема квартира НОМЕР_1 , яка знаходиться за АДРЕСА_1 . Відповідачка зобов`язувалась повернути гроші до 01.06.2018 року.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївської області, від 01.12.2006 року, серія НОМЕР_2 , ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 01.12.2006 року.

При огляді договору купівлі-продажу від 13.04.2017 року власником кімнати у гуртожитку НОМЕР_1 , що знаходиться АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18.07.2018 року.

Як вбачається з ксерокопії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. 04.07.2017 року, ОСОБА_7 заповідав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну йому кімнату у гуртожитку АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

На підставі ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки, повернути позику в грошовому еквіваленті відповідач ОСОБА_4 не має можливості, суд вважає доцільним виконання зобов`язання шляхом стягнення в рахунок боргу майна, яке належить відповідачу, визнання права власності за позивачем на вказане майно в судовому порядку, оскільки відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 27.05.2018 року, оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки - кімнати у гуртожитку № НОМЕР_1 , загальною площею 80,3 кв . м. АДРЕСА_1 , станом на дату оцінки становить 898878 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи зположень ч.2 ст. 16 ЦК України, не виключається можливість звернення стягнення на майно шляхом передачі позикодавцю права власності на майно позичальника в рахунок виконання зобов`язань за рішенням суду, оскільки зазначеною нормою передбачено задоволення вимог позичальника шляхом набуття права власності на майно, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено законодавством та договором.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Враховуючи вищенаведені обставини, перевіривши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд дійшов до переконання, що позивач своїми доказами довів та переконав суд в достовірності обставин справи та обґрунтованості своїх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , про визнання права власності на житло - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) на кімнату АДРЕСА_1 в рахунок погашення боргу за розпискою від 27.09.2018 року в сумі 40000 доларів США, що еквівалентно було 1080000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Згідно з п.п.15.5 п.15 ч.1 перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя Заводського районного суду

м. Миколаєва В.В.Кузьменко