Ухвала

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 754/10389/16-ц

провадження № 61-5574ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою адвокатом Солодом Романом Володимировичем, на постанову Київського апеляційного суду

від 5 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 суму боргу за договором позики, що становить 7 875 грн, проценти за користування коштами у розмірі 11 207 грн 09 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 10 650 грн 69 коп. та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позики у розмірі 1 022 грн.

Деснянський районний суд м. Києва заочним рішенням від 1 жовтня 2018 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3:

7 875 грн - неповерненої суми позики; 11 207 грн 09 коп. - процентів; 10 650 грн

69 коп. - інфляційних втрат та 1 022 грн - 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором позики. Стягнув з ОСОБА_1 у дохід держави

704 грн 80 коп. судового збору.

Київський апеляційний суд постановою від 5 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником Солодом Р. В., задовольнив частково. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2018 року скасував та прийняв постанову, якою позов ОСОБА_3 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3:

7 875 грн неповерненої суми позики; 2 грн 80 коп. процентів за користування коштами та 1 022 грн 02 коп. - 3% річних за порушення виконання грошового зобов'язання, а всього 8 899 грн 82 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

У березні 2019 року до Верховного Суду подана касаційна скарга

ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Солодов Р. В., на постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених

позовних вимог і прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України

для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України«Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2019 року становить 1 921 гривня.

У даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн).Тому, відповідно до статті 19 ЦПК України, справа є малозначною.

В обґрунтування права на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується

питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики при розгляді справ, що випливають з договорів позики.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку,

що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження. Посилання заявника не дають підстав для висновку про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення(пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть

бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути

більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою адвокатом Солодом Романом Володимировичем, на постанову Київського апеляційного суду від 5 лютого

2019 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко