Ухвала

08 травня 2019 року

м. Київ

справа № 758/6791/18

провадження № 61-8552ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, третя особа -

5 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, про стягнення вартості робіт,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, третя особа - 5 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, про стягнення вартості робіт.

Позовна заява мотивована тим, що проживає у службовій квартирі № 4 в будинку № 20-А 23 державної пожежно-рятувальної частини міста Бориспіль по вулиці Шевченка в місті Бориспіль Київської області. Власником будинку є ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, балансоутримувачем 5 державний пожежно-рятувальний загін ГУ ДСНС України у Київській області.

Абзацом 7 пункту 1 наказу Державної служби надзвичайних ситуацій України від 23 травня 2013 року № 291 «Про підсумки опалювального сезону 2012/2013 року та заходи з підготовки до експлуатації в зимовий період 2013/2014 року» начальникам ГУ (У) ДСНС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Київ та Севастополь, керівникам навчальних закладів, установ та організацій системи ДСНС України, аварійно-рятувальних підрозділів служби цивільного захисту, зокрема наказано організувати: проведення заміни і ремонту вікон, балконних блоків, вхідних дверей та утеплення приміщень адміністративно-житлового фонду, вжиття вичерпних заходів щодо недопущення розмороження систем опалення.

Аналогічні вимоги викладено в наказах ДСНС України від 06 червня

2014 року № 309 «Про підсумки опалювального сезону 2013/2014 року та заходи з підготовки до експлуатації у осінньо-зимовий період

2014/2015 року»; від 22 травня 2015 року № 269 «Про підсумки опалювального сезону 2014/2015 року та заходи з підготовки до експлуатації в осінньо-зимовий період 2015/2016 року»; від 20 травня

2016 року № 230 «Про підсумки опалювального сезону 2015/2016 року та заходи з підготовки до експлуатації в осінньо-зимовий період

2016/2017 року».

У вищезазначеному будинку таких заходів не здійснено, зокрема з підстав відсутності кошторисних призначень та з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету». Але при цьому пунктом 17 Додатку до цієї постанови передбачалось розроблення та затвердження щороку планів заходів з енергозбереження із забезпеченням зменшення витрат на оплату комунальних послуг та енергоносіїв.

Згідно листа ДСНС України від 04 липня 2017 року № 03-9695/202 протягом 2012-2014 років для покращення функціонування ГУ ДСНС України у Київській області та з метою проведення поточного ремонту будівель і споруд, а також технічного обслуговування обладнання було використано кошти державного бюджету у сумі 270 000,00 грн. Тобто, спростовано твердження відповідача про те, що кошти з державного бюджету на проведення вказаних робіт не виділялись.

Відповідач не виконує рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2010 року у справі № 2-361/10 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа», ГУ МНС України у Київській області (правонаступником якого є відповідач) щодо заборони ГУ МНС України в Київській області самовільного (несанкціонованого) відключення його квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

З метою забезпечення енергозбереження, позивач за особисті кошти у вересні 2015 року здійснив заміну вікон, в січні 2016 року вхідних дверей у службовій квартирі, всього на загальну суму 27 683,00 грн, які відповідач відмовився компенсувати.

ОСОБА_1 просив стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на свою користь

27 683,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада

2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада

2018 року залишено без змін.

02 травня 2019 року через приймальню громадян Верховного Суду

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішенні у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 758/6791/18 є: стягнення з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на користь ОСОБА_1 вартості виконаних робіт в розмірі

27 683,00 грн.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судові рішення у даній справі підлягають касаційному оскарженню відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, а саме: касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначення лише про те, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики без відповідних обґрунтувань не може буди підставою для відкриття касаційного провадження.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, третя особа -

5 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області, про стягнення вартості робіт.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило