П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року місто Київ

справа № 755/6936/16-ц

провадження №22-ц/824/3528/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Махлай Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Гончарука В.П.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником 4/18 частин квартири АДРЕСА_1, що дісталась їй у спадок від померлого ОСОБА_5, який був рідним братом позивача. Інша частина квартири належить на праві власності відповідачам.

Вказує, що вона не має можливості користуватись належною їй часткою в квартирі, так як не може знайти домовленості з відповідачами щодо порядку користування квартири.

Тому, просила суд першої інстанції визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, наступним чином:

- у користування позивача виділити житлову кімнату №6 площею 10, 4 кв. м., що відповідає її частці в праві власності;

- у користування відповідачів виділити житлову кімнату площею 18,3 кв.м. та житлову кімнату площею 13,7 кв.м. та лоджію площею 2,00 кв.м., вихід на яку лише з кімнати №8 на плані технічного паспорту та спільне користування якою є неможливим.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою.

Встановлено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме виділено в користування позивачу ОСОБА_2 житлову кімнату №6, площею 10,4 кв.м.

Кімнати площею 18,3 кв.м., 13,7 кв.м. з лоджією залишити в користуванні відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

Місця загального користування: кухня, вбиральня, ванну кімнату, коридор, кладову залишено в спільному користуванні.

Судом вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції не повністю дослідив всі обставини справи та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції взагалі не врахував те, що в спірній квартирі проживає та зареєстрована неповнолітня дитина, якій необхідно окрему кімнату для нормального розвитку. Площа кімнати, що виділена у користування позивачу, перевищує належну їй ідеальну частку на 0,98 кв.м.

До суду надійшов відзив від позивача ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції залишити в силі.

Вважає, що судом було повно з'ясовано та доведено всі обставини справи та вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а доводи відповідача є необґрунтованими та спотворюють дійсні обставини справи.

Зазначає, що співвласниками квартири є вона та відповідачі, а неповнолітній син ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, не являється співвласником вказаної квартири, однак є зареєстрований разом із своєю матір'ю. Тому, вважає, що в даному випадку судом не порушено права неповнолітнього сина відповідачки ОСОБА_4

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені відповідно до ч.3 ст.130 ЦПК України шляхом вручення повідомлення члену їх сім'ї батьку ОСОБА_7, що підтверджується розпискою (т.2 а.с.16), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу в їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Телещак Н.М. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 4/18 частин квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 червня 2015 року посвідченого Державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В., зареєстрованого в реєстрі № 4-425, а також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 39004012 від 12 червня 2015 року.

ОСОБА_3 належить 1/18 частина у праві власності на квартиру АДРЕСА_1.

Інша частка у праві власності на спірну квартиру, що скдадає 13/18 частин, належить ОСОБА_4

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_3

Спірна квартира складається з 3 ізольованих кімнат житловою площею 42.4 кв.м., відповідно площа кімнат становить 10.4 кв.м, 18.3 кв.м., 13.7 кв.м. Загальна площа квартири становить 62.0 кв.м., до місць загального користування належать кухня, вбиральня, ванна кімната, коридор, кладова. Крім того, квартира обладнана лоджією.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 10137/17-44/6753/18-44 від 27 червня 2018 року , ідеальна частка співвласника позивача ОСОБА_11 ( 4/18 частки) в одиницях площі у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 від загальної (корисної) площі спірної квартири № 65 складає 13,78 кв.м.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1, між співвласниками виникають спори щодо порядку володіння та користування майном, що належить їм на праві спільної часткової власності, а тому наявні підстави для встановлення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення у користування ОСОБА_2 житлової кімнати площею 10,4 кв.м., кімнати площею 18.3 кв.м. та 13.7 кв.м. з лоджією залишаються у користуванні відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, місця загального користування: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, кладова залишаються у спільному користуванні співвласників. При цьому, суд першої інстанції вважав, що такий порядок користування спірною квартирою не порушує права і законні інтереси співвласників квартири.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

При цьому згідно з вимогами ст.31 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодо. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Встановивши, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, між позивачем та відповідачами наявний спір щодо порядку користування квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення порядку користування квартирою.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що виділена у користування ОСОБА_2 кімната є більшою за ідеальну частку, що належить останній у праві власності на квартиру, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Сторони у справі є співвласниками квартири і кожному із них належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників ( правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500 від 17 лютого 2016 року та у постанові Верховного Суду у справі № 363/928/16-ц від 3 жовтня 2018 року).

Отже, при виділенні ОСОБА_2 у користування кімнати площею 10,4 кв.м. перевищення її ідеальної частки у житловій площі складає 0,98 кв.м., що є незначним перевищенням її ідеальної частки, і не порушує права інших співвласників - ОСОБА_4, ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не врахував інтереси малолітнього сина ОСОБА_4- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає в спірній квартирі, потребує окремої кімнати від осіб жіночої статі, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки порядок користування квартирою може бути встановлений між співвласниками, а ОСОБА_6 не є співвласником спірної квартири.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави , передбачені ст..376 ЦПК України, для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 26 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

Л.Д.Махлай