Провадження № 2/161/538/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді -Кирилюк В.Ф.,

при секретарі - Самолюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на самочинно побудований житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому, в тому числі на 1/3 частку цього будинку після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з метою оформлення спадщини він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва на частку житлового будинку відмовлено, оскільки вказаний будинок побудовано самочинно.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 21.12.2017 року до участі у справі залучено Комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 21.02.2018 року у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Позивач та його представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 21.01.2017 року (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.01.1954 року позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.6).

Позивач є спадкоємцем першої черги на спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/3 частки житлового будинку А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 22.05.1995 року спадкодавець ОСОБА_2 належну йому частку житлового будинку АДРЕСА_1 заповів сину ОСОБА_1 , який у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України прийняв спадщину шляхом звернення протягом шести місяців до Першої Луцької державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 118/2017 від 23.03.2017 року.

Однак, ОСОБА_1 отримав від нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори відмову, оскільки не подав нотаріусу документи, які підтверджують право власності ОСОБА_2 на вищевказане спадкове майно (а.с. 32).

Відповідно до висновку експерта №8228 судової будівельно-технічної експертизи від 28.01.2019 року, будівництво житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 здійснено з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних норм, що ставляться перед житловими будинками згідно ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та відповідно з містобудівною документацією. Двоповерховий цегляний житловий будинок АДРЕСА_1 після знесення попередньої будівлі відповідно будівельних норм і правил, є завершеним будівництвом.

Як встановленому в судовому засіданні, будинок побудований на земельній ділянці, яка була виділена померлому та позивачу.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Спадкодавець ОСОБА_2 , здійснивши самочинне будівництво, не набув на нього права власності.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

За змістом зазначених роз`яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3,5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216,1218 ЦК).

Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3,5ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3,5ст. 376 ЦК є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей1216,1218 ЦК.

Зазначене право може бути реалізовано також у порядку процесуального правонаступництва на будь-якій стадії цивільного процесу, якщо спадкодавець звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі.

Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В постанові від 30.03.2016 р., ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст. 376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ст.ст.182, 331, 375, 376, 1216, 1218, 1269, 1270 ЦК України, ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на самочинно побудований житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому, в тому числі на спадкове майно - 1/3 частку цього будинку після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачем у справі є Луцька міська рада, адреса місця знаходження м. Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 19

Третьою особою без самостійних вимог на стороні позивача є Комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», адреса місця знаходження м. Луцьквул. Січова, 22а.

Повне судове рішення складено та підписано 24 квітня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Кирилюк В.Ф.