Справа № 369/9734/18
Провадження № 2/369/505/19
12.02.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді: Пінкевич Н.С.,
секретаря Головатюк В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, НОМЕР_2 від 17.06.2016р.
Спадщину, що залишилась після смерті матері він та відповідач ОСОБА_2 прийняли шляхом подання 02.11.2011р. до Вишневої міської державної нотаріальної контори спільної письмової заяви №590, на підставі якої була заведена спадкова справа №267 за 2011 рік до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Згідно матеріалів даної спадкової справи в ній знаходиться копія заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, заповідачем за яким є ОСОБА_3 , за яким все своє майно померла заповіла відповідачу ОСОБА_2 .
Однак, як видно з матеріалів цієї спадкової справи відповідач ОСОБА_2 до цього часу не звернувся із заявою до Вишневої міської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину ні за заповітом, ні за законом.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
12 грудня 2012 року позивач звернувся із заявою до Вишневої міської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна.
На виконання даної ухвали суду листом Оленівської сільської ради від 10.05.2017 року №57 надіслано до Києво-Святошинського районного суду оригінал заповіту від 30.06.2004 року заповідача ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що ознайомившись з оригіналом даного заповіту, він вважає, що заповіт є незаконним та підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.
Згідно надісланого Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області до Києво-Святошинського районного суду оригіналу оскаржуваного заповіту в ньому відсутній підпис заповідача ОСОБА_3 , що є порушенням щодо його форми, а також вказує на відсутність волевиявлення заповідача.
Також повне місце проживання заповідача ОСОБА_3 в заповіті відсутнє, так як зазначено тільки населений пункт - с. Оленівка Фастівського району Київської області, а вулиця та номер будинку не зазначені.
Оспорюваний заповіт посвідчено Папка О.Г. , секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області. Проте, виконавчим комітетом Оленівської сільської ради не приймалось рішення, яке б надавало саме цій особі право на вчинення нотаріальних дій.
Крім того, підпис секретаря виконавчого комітету Оленівської сільської ради Папка О.Г. на оспорюваному заповіті не завірений гербовою печаткою виконавчого комітету. В порушення п. 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 р. за N 256/466 прокреслення наявних вільних місць в оспорюваному заповіті не здійснено.
В оспорюваному заповіті, зокрема в посвідчувальному написі, зазначено, що цей заповіт складено та посвідчено Папка Оленою Генадіївною секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області. З цього слідує, що даний заповіт складений не заповідачем ОСОБА_3 , а Папка О.Г. , тоді як згідно норм закону найважливіша ознака заповіту випливає з самого його визначення і полягає в безпосередньому зв`язку заповіту з особою заповідача. Ніхто інший, крім заповідача не може скласти (скасувати, змінити) заповіт за заповідача. Складання (скасування, зміна) заповіту через представника не допускається. Законом не допускається також відчуження права на складання заповіту.
З цих причин даний посвідчувальний напис не відповідає тексту посвідчувального напису в заповіті зазначеному в Додатку №6 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в якому слово про складення посадовою особою заповіту відсутнє.
Позивач послався на те, що вищезазначені обставини та норми права вказують, що оскільки підпис заповідача в оспорюваному заповіті відсутній, то це є порушенням форми заповіту, а також наявні інші порушення форми заповіту, які є підставами для визнання його судом недійсним.
Позивач зазначив, що у разі визнання судом із зазначених підстав оспорюваного заповіту недійсним, він набуде право на спадкування після смерті його матері за законом наряду з відповідачем ОСОБА_2 на 1/2 частку спадкового майна.
В такому випадку наступною, похідною від основної, вимогою у даній справі є визнання судом за ним права власності на спадкове майно - 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.
Посилаючись на ст.ст. 15, 16, ст. 202, 203, 205, 207, 215, ч.1 ст. 328, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1223, 1234, 1247, 1251, 1257, 1261, 1296 ЦК України, п.п. 2, 17, 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 р. за N 256/466, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", позивач просить:
Визнати недійсним заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області за реєстровим №3.
Визнати за ним, ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 .
Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву в якій просить слухати дану справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть виданого 13.07.2011р. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, НОМЕР_2 від 17.06.2016р.
Згідно спадкової справи №267 за 2011 рік до майна померлої ОСОБА_3 , до Вишневої державної міської нотаріальної контори звернулись із заявою від 02 листопада 2011 року про прийняття спадщини сини померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Родинні стосунки ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , виданим 05.11.1967 року, а ОСОБА_2 свідоцтвом про його народження виданим 13.11.1971 року.
З досліджених судом матеріалів спадкової справи №267 за 2011 рік до майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не звертався із заявою до Вишневої міської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину ні за заповітом, ні за законом.
На ухвалу Києво-Святошинського районного суду від 24.01.2019 по даній справі про витребування з Вишневої міської державної нотаріальної контори оригіналу заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, складеного від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області за реєстровим №3, до суду надійшла відповідь від 07.02.2019 року за №141/01-16 про те, що у спадковій справі №267/2011, заведеної Вишневою міською державною нотаріальною конторою Київської області 02.11.2011 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 , оригінал вищезазначеного заповіту - відсутній.
На виконання даної ухвали суду листом Оленівської сільської ради від 10.05.2017 року №57 надіслано до Києво-Святошинського районного суду оригінал заповіту від 30.06.2004 року заповідача ОСОБА_3 .
Згідно даного заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, заповідач ОСОБА_3 , що мешкає в АДРЕСА_1, на випадок своєї смерті заповіла все своє майно своєму синові ОСОБА_2 . В даному заповіті зокрема зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року цей заповіт складено та посвідчено Папка Оленою Геннадіївною секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області.
Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто повнолітня особа, яка досягла вісімнадцяти років, а у деяких випадках - шістнадцяти років. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його складання вимог щодо оформлення та посвідчення.
Згідно ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Законодавець у ст. 205 ЦК України розмежовує форму правочину та способи волевиявлення. Системне тлумачення змісту вказаної норми дозволяє вести мову про те, що спосіб волевиявлення є родовим поняттям, яке включає в себе форму правочину. Волевиявлення учасника(-ів) правочину може виражатися: а) усно; б) письмово; в) у певних діях; г) у мовчанні.
Правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі (ч.1 ст.205 ЦК України).
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами власноручно.
Згідно надісланого Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області до Києво-Святошинського районного суду оригіналу оскаржуваного заповіту в ньому відсутній підпис заповідача ОСОБА_3 , що є порушенням щодо його форми, а також вказує на відсутність волевиявлення заповідача.
Згідно ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
У статті 1251 ЦК України в редакції 2004 року було зазначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 37 Закону від 2 вересня 1993 р. N 3425-XII "Про нотаріат", статей 38, 42, 59 Закону від 21 травня 1997 р. N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" та п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, надалі - Інструкція, (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. N 22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 р. за N 256/466; в редакції чинній станом на час посвідчення оспорюваного заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов`язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради.
Як убачається, оспорюваний заповіт посвідчено Папка О.Г. , секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області. Проте, як встановлено судом, виконавчим комітетом Оленівської сільської ради не приймалось рішення, яке б надавало саме цій особі право на вчинення нотаріальних дій.
Згідно листа Архівного сектору Фастівської райдерджадміністрації від 17.04.2018 №59/06-03 в документах архівного фонду "Оленівська сільська рада с. Оленівка Фастівського району Київської області" за період з 2002 по 2004 роки відомостей про надання повноваження секретарю Оленівської сільської ради вчиняти нотаріальні дії не виявлено. При цьому до листа додано завірену копію рішення Оленівської сільської ради від 15.04.2002 року про обрання секретарем Оленівської сільської ради Папка Олену Геннадіївну на строк повноважень ради. Також у вищезазначеному листі Архівного сектору зазначено, що оригінали заповітів до архівного сектору на постійне зберігання не надходили, тому надати відомості щодо заповіту від імені ОСОБА_3 неможливо.
За приписами ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами), чинної на час складення оспорюваного заповіту, відповідно до яких у разі посвідчення угоди, якою в даному випадку є заповіт, не тим органом або не тією службовою особою, на яких покладено здійснення нотаріальних функцій, угода не може вважатися укладеною з додержанням встановленої нотаріальної форми.
Крім того, судом убачаються інші порушення форми оспорюваного заповіту виходячи з наступного.
В розділі II вищезазначеної Інструкції про загальні правила вчинення нотаріальних дій, в 1-му абзаці п. 17 зазначено, що прізвища, імена та по батькові громадян, які беруть участь у нотаріальних діях, повинні бути написані в документі (заповіті) повністю з зазначенням місця їх проживання.
В даному випадку повне місце проживання заповідача ОСОБА_3 в заповіті відсутнє, так як зазначено тільки населений пункт - с. Оленівка Фастівського району Київської області, а вулиця та номер будинку не зазначені.
Крім того, згідно п. 18 вищезазначеної Інструкції нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету Ради народних депутатів (додатки NN 6-27). В даному випадку підпис секретаря виконавчого комітету Оленівської сільської ради Папка О.Г. на оспорюваному заповіті не завірений гербовою печаткою виконавчого комітету.
Також, в 2-му абзаці п.18 даної Інструкції зазначено про те, що текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені. В даному випадку прокреслення наявних вільних місць в оспорюваному заповіті не здійснено.
В оспорюваному заповіті, зокрема в посвідчувальному написі, зазначено, що цей заповіт складено та посвідчено Папка Оленою Генадіївною секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області. З цього слідує, що даний заповіт складений не заповідачем ОСОБА_3 , а Папка О.Г. , тоді як згідно вищезазначених норм закону найважливіша ознака заповіту випливає з самого його визначення і полягає в безпосередньому зв`язку заповіту з особою заповідача. Ніхто інший, крім заповідача не може скласти (скасувати, змінити) заповіт за заповідача. Складання (скасування, зміна) заповіту через представника не допускається. Законом не допускається також відчуження права на складання заповіту.
З цих причин даний посвідчувальний напис не відповідає тексту посвідчувального напису в заповіті зазначеному в Додатку №6 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в якому не передбачено складення посадовою особою заповіту.
Таким чином, вищезазначені обставини та норми права вказують на те, що оскільки підпис заповідача в оспорюваному позивачем заповіті відсутній, то це є порушенням форми заповіту, а також наявні інші вище вказані порушення форми заповіту, які є підставами для визнання його судом недійсним.
Згідно ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.
Враховуючи, що суд визнає оспорюваний заповіт недійсним, то позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 набувають право на спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_3 по 1/2 частці спадкового майна за кожним.
За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача що до визнання за ним права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 перейменування вул АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 .
Керуючись ст.ст.15, 16, ст. 202, 203, 205, 207, 215, ч.1 ст. 328, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1223, 1234, 1247, 1251, 1257, 1261, 1296 ЦК України, ст. ст. ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -
Визнати недійсним заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області за реєстровим №3.
Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 .
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2019 року.

Суддя: Пінкевич Н.С.