Справа №: 398/1635/18
провадження №: 2/398/135/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" травня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого - судді Крімченко С.А.,

при секретарі Куліковій В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

представник позивача- ОСОБА_3 .

представник відповідача- ОСОБА_4 О.Є.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача борг за борговою розпискою в сумі 347242 грн. 60 коп. , що за офіційним курсом НБУ станом на 07 травня 2018 року еквівалентно 13200 дол.США , відсотки за користування позикою за період з 08.09.2008 року по 07.05.2018 року в сумі 361302 грн. 41 коп., та судовий збір.А також просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути на його ОСОБА_1 користь оригінал боргової розписки, виданої ОСОБА_5 28 грудня 2004 року на суму отриманої від нього позики в сумі 40000 доларів США.

Вимоги обґрунтовує тим, що 08.09.2009 р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв гроші в сумі 13200 доларів США, що підтверджується розпискою останнього. Відповідач зобов`язався повернути кошти за першою вимогою позивача. В липні 2017 р. ним відповідачеві, на останню відому йому адресу, була направлена вимога про поверненні коштів. Однак на даний час борг не повернуто. Згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України станом на день звернення до суду, заборгованість відповідача складає 347232грн. 60коп., що еквівалентно сумі 13200 доларів США.

Крім того, він вважає, що має право на отримання від відповідача відсотків за користування позикою за період з 08.09.2009 року по 07.05.2018 року, розмір яких за його підрахунками становить 361302грн. 41коп.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не тільки отримав від нього позику в сумі 13200 дол. США, яку не сплатив, а також відповідач отримав від нього оригінал боргової розписки , виданої його донькою ОСОБА_5 28 грудня 2004 року про отримання у нього в борг грошових коштів в сумі 40000 дол.США зі строком повернення до 28 грудня 2005 року.Зазначену боргову розписку він передав відповідачеві в якості забезпечення виконання боргових зобов`язань його знайомого ОСОБА_6 перед ним.Про отримання від нього оригіналу боргової розписки ОСОБА_5 відповідач також видав йому власноручну розписку. На його вимогу відповідач відмовляється добровільно повертати оригінал боргової розписки.

09.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов ОСОБА_1 відповідно до якого відповідач позов не визнає в повному обсязі. При цьому зазначає, що 08.10.2008 року ОСОБА_1 було написано розписку, згідно якої він взяв у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 50000 доларів США. Гарантом виконання вказаних правовідносин за даною розпискою виступив він, відповідач.

08.09.2009 року ним, ОСОБА_2 , було складено боргову розписку, згідно якої він отримав від позивача грошові кошти в сумі 13200 доларів США, які зобов`язався повернути на першу вимогу останнього.

ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ОСОБА_7 не виконав, тому він, відповідач, як гарант за вказано розпискою, сплатив всю суму боргу особисто.

11.10.2012 року ОСОБА_6 було особисто написано розписку, відповідно до якої він взяв у позивача в борг 33600 доларів США. При цьому, між ОСОБА_6 та позивачем була домовленість про те, що ОСОБА_6 вказану суму буде сплачувати йому, відповідачу, що підтверджується вимогою позивача до нього, яка датована 21.04.2018 року.

На даний час ОСОБА_1 суму в 50000 доларів США, яку він, відповідач сплатив замість останнього в якості погашення заборгованості перед ОСОБА_7 , не повернуто. Крім того, позивач повинен сплатити на його користь відсотки за користування вказаними коштами.

Суму боргу, яку позивач просить стягнути з нього за вказаним позовом, а саме 13200 доларів США, він залишив в рахунок погашення зобов`язання позивача перед ним.

Враховуючи викладене, він, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості в сумі 13200 доларів США та відсотків за користування позикою на суму 316302грн. вважає безпідставними та просить в задоволенні вказаного позову відмовити.

05.11.2018 року від представника позивача ОСОБА_8 надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої позивач вважає, що твердження відповідача про те, що він, як гарант, вимушений був повернути замість позивача кошти ОСОБА_7 , в зв`язку з чим не повинен сплачувати за розпискою кошти в сум 13200 доларів США, не підтверджуються жодним доказом. Відповідач не зазначає, на підставі якого правочину він виступив гарантом за борговою розпискою ОСОБА_6 перед позивачем. Крім того, якщо навіть припустити, що такі правовідносини мали місце, відповідач не надав жодних доказів виникнення у нього права вимоги до позивача.

Крім того, 05.11.2018 року представник позивача ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, відповідної до якої позивач також просить зобов`язати відповідача повернути йому оригінал боргової розписки ОСОБА_5 про отримання у ОСОБА_1 коштів на суму 40000 доларів США, яку позивачем було надано відповідачу в якості забезпечення виконання боргових зобов`язань ОСОБА_6 перед останнім, оскільки, на стільки йому відомо, ОСОБА_6 боргові зобов`язання перед ОСОБА_2 виконав в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_8 . в судовому засіданні підтримав позов і просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав.В судовому засіданні пояснив, що він домовився з своїм знайомим ОСОБА_7 про те, що він позичить позивачу ОСОБА_1 кошти в сумі 50000 дол.США. Дані кошти позивач отримав, про що свідчить копія долученої ним до матеріалів справи розписки.Кошти використовували позивач та ОСОБА_6 для спільного бізнесу. Так як він виступив гарантом даної суми позики, то коли ОСОБА_1 своєчасно не повернув позику, він заплатив ОСОБА_7 свої кошти. Повертав йому дані кошти ОСОБА_6 , про що робилися відмітки на борговій розписці ОСОБА_7 Тому вважає, що сума, яку просить стягнути з нього позивач, передана йому в рахунок погашення боргу, який він сплатив ОСОБА_7 за ОСОБА_1

Представник відповідача ОСОБА_9 підтримав позицію відповідача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що отримав кошти від ОСОБА_1 , які останній позичив у ОСОБА_10 Кошти використав для придбання автомобіля. Так як ОСОБА_2 відшкодував кошти ОСОБА_10 за ОСОБА_1 , то за домовленістю з ОСОБА_1 , він повертав позику ОСОБА_2

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача , свідка ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 13200 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача, написаною особисто 08.09.2009 року(а.с.3). Відповідач підтвердив в судовому засіданні, що ним особисто була написана дана розписка, оригінал якої є в матеріалах справи.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальникам.

В постанові № 6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію, яка згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З позовної заяви вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув борг протягом обумовленого періоду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

25.07.2017 року на адресу відповідача позивачем було надіслано вимогу про повернення протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги вказаної суми позики, що підтверджується копією квитанції про оплату поштового відправлення(а.с.4-5).

Суд, враховує, що у позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, в зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. З часу звернення позивача до суду та отримання відповідачем копії позову, останній позику не поверну, належних доказів про повернення позики не надав. Наявність у позивача розписки свідчить про неповернення відповідачем боргу.

Як свідчать написана особисто відповідачем розписка, останній отримав в борг 13200 доларів США, що становить 170000грн., які зобов`язався повернути позивачу на першу вимогу. При цьому, зобов`язання відповідача повернути борг саме в тому грошовому еквіваленті, в якому його отримав, розписка не містить.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно з ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 07.05.2018 року 13200 доларів США еквівалентно 347232 грн. 60коп. (1 долар США 26,3055грн.), що підтверджується роздруківкою з сайту Міністерства фінансів України /https://minfin.com.ua/currency/nbu/2018-05-07/.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування коштами.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов`язання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі без відносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає,що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-36цс14 від 02 липня 2014 року.

В даному випадку договором позики на суму 13200 доларів США, який викладено у вигляді боргової розписки, непередбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, а тому позикодавець, звертаючись до суду з позовом про стягнення суми боргу просив також стягнути проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно розрахунку відсотків за період користування коштами, який надано позивачем, облікові ставки відповідають ставкам Національного банку України з офіційного сайту Національного банку України(https://bank.gov.ua): з 12.08.2009 року по 07.06.2010 року 10,25% річних; з 08.06.2010 року по 07.07.2010 року 9,5% річних; з 08.07.2010 року по 09.08.2010 року - 8,5% річних; з 10.08.2010 року по 22.03.2011 року 7,75% річних; 23.03.2012 року по 09.06.2013 року 7,5% річних; з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року - 7,00 % річних; з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року 6,50% річних; з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року 9,5% річних; з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року 12,50%: річних; з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року 14,00% річних; з 06.02 2015 року 19,5 % річних; з 04.03.2015 року - 30% річних; з 28.08.2015 року 27 % річних; з 25.09.2015 року 22% річних; з 30.10.2015 року 22 % річних; з 18.12.2015 року 22% річних; з 29.01.2016 року 22% річних; з 04.03.2016 року -22 % річних; з 22.04.2016 року 19% річних; з 27.05.2016 року 18% річних; з 24.06.2016 року 16,5% річних; з 29.07.2016 року 15,5% річних; з 16.09.2016 року 15% річних; з 28.10.2016 року 14% річних; з 09.12.2016 року 14% річних; з 27.01.2017 року 14% річних; з 03.03.2017 року 14% річних; з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року 13 % річних; з 26.05.2017 року по 26.10.2017 року 12,5% річних; з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року 13.50 % річних; з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року 14,50 % річних; з 26.01.2018 року по 01.03.2018 року 16,00 % річних; з 02.03.2018 року по 17.07.2018 року - 17,00 % річних.

Розрахунок відсотків за період користування коштами позивачем зроблено у відповідності до облікових ставок Національного банку України, розміщеному на офіційному сайті https://bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=53647.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути йому оригінал боргової розписки ОСОБА_5 від 28.12.2004 року, відповідно до якої остання отримала від ОСОБА_1 в борг 40000 доларів США.

Як зазначає позивач, вказаний оригінал розписки було ним передано добровільно відповідачу в якості запоруки виконання своїх зобов`язань ОСОБА_6 перед ОСОБА_2 на суму 50000 доларів США. Позивач стверджує, що на даний час ОСОБА_6 свої зобов`язання перед ОСОБА_2 виконав в повному обсязі.

21.04.2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення боргової розписки ОСОБА_5 від 28.12.2004 року. Факт отримання відповідачем вказаної боргової розписки підтверджується розпискою останнього від 08.10.2008 року.

Суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, так як не відноситься до договору позики, укладеного між сторонами. При наявності боргових зобов`язань третьої особи перед позивачем, останній не позбавлений можливості при подачі позову про стягнення заборгованості з третьої особи, заявити клопотання про забезпечення доказів.

Отже, заборгованість за договором позики на момент звернення позивача до суду із позовом складає 708535,01грн., із них:

сума позики - 347232грн. 60коп.(еквівалент 13200 доларів США),

заборгованість за відсотками за користування коштами за період з 08.09.2009 року по 07.05.2018 року - 361302грн. 41коп.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору позики, а оскільки відповідач умов договору не виконав, то позивач має право вимагати виконання зобов`язання від боржника, відповідно до зазначеного договору та чинного законодавства

Керуючись ст.ст. 10-14, 223,258, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором позики в сумі 347232(триста сорок сім тисяч двісті тридцять дві)грн. 60коп., заборгованість за відсотками за користування коштами за період з 08.09.2008 року по 07.05.2018 року на суму 361302(триста шістдесят одна тисяча триста дві)грн. 41коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 15 травня 2019 року.

Суддя С.А.Крімченко