Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 296/3038/17-ц

провадження № 61-26957св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державна казначейська служба України,

третя особа - прокуратура Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2017 року у складі судді Галасюка P. А. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2018 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа - прокуратура Житомирської області, про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 серпня 2012 року щодо нього порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого від 09 березня 2017 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, а також скасовано запобіжний захід. У зв`язку із незаконним перебуванням під слідством та судом упродовж чотирьох років та семи місяців він зазнавав моральної шкоди, яка полягає у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійного страху і стресу, що призвело до захворювання на цукровий діабет та гіпертонічну хворобу.

Посилаючись на викладене, позивач просив відшкодувати моральну шкоду, завдану у зв`язку ІЗ незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі 1 000 000,00 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали від 01 грудня 2017 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, на користь ОСОБА_1 220 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював, незаконне застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, внаслідок чого він протягом більш як 4 років та 7 місяців був позбавлений можливості вільно пересуватись територією України та за її межами, незаконне накладення органом досудового слідства арешту на його рухоме і нерухоме майно, виробничі станки та банківські рахунки, завдало непоправної шкоди його престижу та діловій репутації, обмежило його конституційні права на вільне пересування та користування своїм майном, та завдало моральної шкоди, яка полягає в тому, що він протягом всього цього часу перебував у стані постійного страху і стресу, суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки і погіршились відносини з оточуючими людьми, він постійно вимушений був виправдовуватись перед рідними, знайомими і друзями, та переконувати їх у своїй невинуватості. Також був вимушений захищатись від незаконних звинувачень, звертатись з неодноразовими скаргами до прокурорів різних рівнів на незаконні дії слідчого, які залишались без належного реагування. Вищевказані незаконні дії правоохоронних органів призвели до втрати авторитету та ділової репутації позивача, внаслідок чого він був змушений докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, що потребувало від нього прикладення додаткових зусиль і для організації свого життя та відновлення ділової репутації.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що із урахуванням обставин справи та керуючись принципами поміркованості, розумності і справедливості, суд правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 220 000,00 грн. Розмір моральної шкоди не більший, аніж достатній для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи та не призводить до його збагачення.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У травні 2018 року заступник прокурора Житомирської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 та стягнути 178 560,00 грн у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що позивачем надано докази, що свідчать про його перебування під слідством та судом у зв`язку із закриттям кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, але не надано жодних належних доказів, що свідчать про незаконність дій органів досудового розслідування прокуратури та суду, завдання моральної шкоди, застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Не доведено належним чином факту спричинення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не підтверджено обсяг страждань, не надано допустимих доказів про розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 220 000,00 грн за час перебування під слідством та судом. Також, безпідставним є твердження суду, що у результаті обрання щодо позивача запобіжного заходу у вигляді підписки позбавлено можливості вільно пересуватися територією України та за її межами, у зв`язку з чим йому заподіяно моральну шкоду. Відшкодуванню підлягає моральна шкода завдана за період перебування під слідством та судом у розмірі 178 560,00 грн, оскільки це граничний її розмір за період перебування під слідством і судом протягом 55 місяців і 24 днів.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що постановами слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 13 серпня 2012 року щодо позивача порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 14 серпня 2012 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення.

Постановами слідчого від 15 серпня 2012 року, 18 серпня 2012 року, 21 серпня 2012 року та Корольовського районного суду м. Житомира від 21 серпня 2012 року на належне позивачу на праві власності майно накладений арешт, у тому числі на його банківські рахунки.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 вересня 2013 року, кримінальна справа повернута правоохоронним органам для організації додаткового досудового слідства.

Постановою слідчого від 09 березня 2017 року кримінальна справа щодо позивача закрита у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого частиною першою статті 119 КК України, скасовано дію запобіжного заходу та арешт на майно ОСОБА_1

Постановою заступника прокурора Житомирської області від 03 серпня 2017 року скасована постанова слідчого від 09 березня 2017 року кримінальна справа закрита за відсутністю у діях позивача складу злочину, скасовані постанови про обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд із постійного місця проживання та про накладення арешту на належне йому майно.

Під час перебування позову на розгляді суду заступник прокурора Житомирської області своєю постановою від 03 серпня 2017 року скасував постанову слідчого про закриття щодо позивача кримінальної справи від 09 березня 2017 року, яка у свою чергу була скасована ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2017 року.

Отже, позивач протягом 4 років 7 місяців та 24 днів (із 13 серпня 2012 року по 09 березня 2017 року, та з 03 серпня 2017 року по 04 вересня 2017 року) перебував під слідством та судом.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь- якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходили з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття щодо нього кримінальної справи за недоведеністю у його діях складу злочину. При визначені розміру морального відшкодування, суд першої інстанції, з яким погодився

й суд апеляційної інстанції, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством і судом (4 роки 7 місяців та 24 днів), що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 220 000,00 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731 /15-ц (провадження № 14-298цс 18).

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокуратури про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, є необґрунтованими, оскільки положення частини третьої статті 13 Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У касаційній скарзі заступник прокурора Житомирської області зазначає, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди органами досудового слідства та прокуратури, а також наявності вини цих органів, проте такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування громадянинові моральної шкоди у випадку, зокрема, незаконного перебування під слідством чи судом та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина здійснюється в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти наістотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29- 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 14 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик