ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 664/1686/17

провадження № 22-ц/819/686/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Полікарпової О.М.,
Склярської І.В.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області у складі судді Заславець Н.В. від 16 січня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

встановив:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 25 березня 2009 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 6100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Укладений сторонами кредитний договір є договором приєднання та відповідач зобов'язалася виконувати Умови та правила надання банківських послуг, серед яких - погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Посилаючись на те, що відповідач допустила порушення своїх зобов'язань за договором, позивач просив стягнути з неї заборгованість у розмірі 27 209 грн 20 коп., яка утворилася станом на 30.06.2017 року та складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 180,80 грн, заборгованості зі сплати процентів в сумі 20 856,53 грн, заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 400 грн, а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн (фіксована частина) та 1 271,87грн (процентна складова).

Рішенням суду від 16 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок про сплив позовної давності у спірних правовідносинах зроблено судом без врахування тієї обставини, що перебіг позовної давності переривався у зв'язку з тим, що відповідач 24.09.2014 року здійснила за даним кредитним договором останній платіж в сумі 100грн. Таким чином, звернувшись до суду з позовом 29.07.2017 року банк дотримався встановленої законом загальної позовної давності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, доводи скарги не визнала, вважаючи висновки суду щодо пропущення позивачем позовної давності правильними, а твердження скаржника про сплату нею кредитної заборгованості не підтвердженими належними доказами. При цьому ОСОБА_5 заперечує як факт отримання нею кредитних коштів та кредитної картки в банку, так і факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач заявив позов після спливу позовної давності та обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання чи досягнутої сторонами домовленості про збільшення строку позовної давності не навів.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 23 березня 2009 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 100грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Умови кредитування за цим договором визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, а також пам'яткою клієнта, яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідач як позичальник зобов'язалася погашати кредит в строк до 25 числа місяця, слідуючого за звітним, шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків позичальника на підставі договору. При цьому щомісячний платіж включає плату за користування кредитом (проценти) та частину заборгованості за кредитом (пункти 5.2, 5.3 Умов та правил).

Умовами та правилами надання банківських послуг визначено строк погашення кредиту в повному об'ємі- не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті, а пунктом 9.12 розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців із моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

З довідки про видачу банком ОСОБА_5 кредитної картки вбачається, що остання отримала кредитні картки за відповідними номерами зі строком перевипущеної картки до останнього дня квітня 2014 року (а.с.83).

ОСОБА_5 заперечує факт укладення з позивачем кредитного договору, стверджуючи, що вона не підписувала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, однак справжність свого підпису на зазначеному документі належними доказами не спростувала і рішення суду, яким встановлено наявність договірних відносин між сторонами, не оскаржила.

Натомість 17 жовтня 2018 року представник позивача заявив клопотання про застосування судом наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що висновки суду щодо укладення сторонами кредитного договору та його умов не є предметом оскарження в апеляційному порядку, колегія суддів обмежується дослідженням доказів, що стосуються доводів апеляційної скарги щодо дотримання позивачем строку позовної давності у зв'язку із перериванням його перебігу.

Отже, із наведених вище умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили як строк дії договору-один рік з можливістю його пролонгації, так і строки виконання зобов'язань шляхом здійснення щомісячного мінімального обов'язкового платежу та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Із наданих позивачем розрахунків та виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що станом на кінець квітня 2014 року ( останній день дії картки- кінцевий термін повернення кредиту) заборгованість відповідача перед банком з врахуванням внесених нею поза межами дії картки платежів становила 589грн 45 коп., із яких 266грн 62коп.-заборгованість зі сплати процентів за користування грошовими коштами та 322грн 83коп. -заборгованість за тілом кредиту.

З огляду на викладені вище обставини та умови кредитування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право на звернення до суду щодо виконання відповідачем боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі виник у позивача з 01.05.2014 року, а тому, звернувшись до суду в серпні 2017 року, банк пропустив загальну позовну давність, що відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України з врахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин інститут переривання перебігу позовної давності, оскільки ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив, у якому представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, позивач не вказував на обставини, які свідчать про переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

В апеляційній скарзі позивач як на дію, що вчинена ОСОБА_5 та свідчить про визнання нею боргу, вказує на поповнення 24 вересня 2014 року карткового рахунку відповідача готівкою через касу Приватбанку на суму 100 гривень.

Наведена обставина вбачається із наданої позивачем виписки по рахунку.

Відповідач вчинення зазначеної дії заперечує.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Зазначений правовий висновок щодо застосування частини першої статті 264 ЦК України викладений в постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі №6-289цс16.

Із наданої банком виписки по рахунку неможливо встановити як особу, яка 24.09.2014 року вносила 100гривень на картковий рахунок відповідача, так і період та призначення платежу, що є необхідним у спірних правовідносинах, оскільки йдеться про часткову сплату боргу при передбаченому договором виконанні зобов'язань частинами.

Необхідність надання фінансових документів із зазначенням наведеної інформації відповідно до вимог частини 5 статті 12 ЦПК України суд апеляційної інстанції роз'яснив позивачу, однак останній письмово повідомив суд, що банківська виписка має статус первинного документа, а представник банку в судовому засіданні пояснила, що інші документи, які б фіксували факт вчинення позичальником цієї операції, відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що часткове виконання зобов'язань за спірним кредитним договором не є підтвердженням визнання відповідачем боргу в повному обсязі, а тому відсутні правові підстави вважати перебіг позовної давності перерваним.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду по суті спору, апеляційна скарга не містить.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: О.М. Полікарпова

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року, а підписано складом суду 03 травня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова