Справа № 490/4471/18 Суддя суду першої інстанції Гуденко О.А.
Провадження № 22-ц/812/621/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М.,
суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,
із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача в/ч НОМЕР_1 Цехоцького О.С.,
представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» - Терзі О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 18 лютого 2019 року, за позовом ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.
Доводи позовної заяви обґрунтовував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 квітня 2017 біля 08.20 год. в районі будинку АДРЕСА_1 за участю транспортного засобу марки ГАЗ модель 66, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить в/ч НОМЕР_1 , за кермом якого був водій ОСОБА_3 , а також його транспортного засобу марки Mazda модель 626 реєстраційний номер НОМЕР_3 , його автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
Органами поліції він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Між тим, постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року провадження у справі було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Витрати, понесені ним у зв`язку з відновлюваним ремонтом його транспортного засобу склали 62 748 грн. та до теперішнього часу військовослужбовцем, з вини якого сталося дорожня транспортна пригода, не відшкодовані.
Страхова компанія, в якій застрахований його транспортний засіб, відмовила у виплаті страхового відшкодування з огляду на те, що страховий випадок не настав.
В вересні 2018 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з в/ч НОМЕР_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» (далі - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна») матеріальну шкоду у розмірі 62 748 грн. та судові витрати.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2018 року уточнений позов прийнято до провадження та одночасно задоволено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «СК «СаламандраУкраїна».
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 07 березня 2019 року про виправлення описки, позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» 62 748 грн. в рахунок страхового відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 704,80 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог до в/ч НОМЕР_1 відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив із того, що відмова у виплаті страхового відшкодування, може мати місце лише у випадках, передбачених ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування», або безпосередньо в договорі страхування.
Даний випадок відмови у виплаті страхового відшкодування, як він сформульований відповідачем, ані законом, ані договором страхування не передбачений, а відтак така відмова є неправомірною.
При цьому місцевим судом також було зроблено висновок про відсутність правових підстав для відшкодування ОСОБА_2 шкоди в/ч НОМЕР_1 , оскільки останнім не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями цього відповідача (його військовослужбовця) та завданням шкоди позивачу.
Не погодившись із зазначеним рішенням місцевого суду, ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де, посилаючись на неповне та однобічне з`ясування обставин, що мають значення для справи, помилкове тлумачення норм законодавства про страхування, умов договору добровільного страхування та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» на користь ОСОБА_2 страхового відшкодування скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовувало тим, що форма і зміст Договору добровільного комбінованого страхування наземного транспорту в повному обсязі відповідають вимогам законодавства про страхування та Правилам добровільного страхування.

Предметом зазначеного договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а також з відшкодуванням шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок експлуатації застрахованим транспортним засобом.

Перелік страхових випадків, визначених Договором є вичерпним.

Відповідно до п. 7.3 Договору, страховий випадок за Секцією 2 вважається таким, що настав, якщо водій транспортного засобу не є відповідальним за заподіяння шкоди в результаті ДТП та винна особа встановлена.

Відповідно, п. 4.3.2 Секції 2 Договору може бути застосований виключно за наявності всіх визначених у даному пункту елементів, тобто встановлення невинуватості водія застрахованого транспортного засобу та встановлення вини іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до загальних засад законодавства, міжнародно-правових актів, які ратифіковані Україною та Конституції України, виключно суд може визначити винність особи.

Пунктом 7.7 Договору страхування також визначено, що винність водія у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується виключно рішенням суду, що набрало законної сили.

В свою чергу, відносно водія ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення не складався взагалі, рішення суду про визнання його винним не приймалось.

Крім того, оскаржуваним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по даній справі також підтверджується відсутність вини ОСОБА_3 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а відтак встановлено відсутність другого обов`язкового елементу п. 4.3.2 Секції 2 вказаного договору необхідного для визнання випадку страховим.

Крім того, скаржник наголошував на тому, що Закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме з настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів чи документів страхувальником. Ні ПрАТ «СК «Саламандра-Україна», ні умови Договору страхування не зобов`язують позивача встановлювати вину іншої особи, оскільки це є виключно повноваженнями суду. Однак, Договір страхування може передбачати таку підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, як відсутність вини іншого учасника і таке формулювання відмови в певній мірі відповідає вимогам Закону України «Про страхування», ст. 991 ЦК України. До того ж, позивач на момент підписання Договору володів повною інформацією про його зміст та умови, однак, від послуги страхування не відмовився.

Відтак, страховий випадок не настав, що виключає обов`язок страхової компанії здійснити виплату страхового відшкодування. Посилання суду першої інстанції в тексті оскаржуваного рішення, що страховий випадок настав протягом строку дії договору є помилковим та не відповідає умовам договору.

Учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу, у порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України не скористалися.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено районним судом ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки Mazda модель 626 реєстраційний номер НОМЕР_3 , має посвідчення водія на право керування транспортними засобами з 04 серпня 2015 року.
Транспортний засіб марки ГАЗ модель 66, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить в/ч НОМЕР_1 та за кермом цього транспортного засобу на час дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_3 , який з 15 грудня 2016 року зарахований до списку особового складу зазначеної військової частини.
11 квітня 2017 року зазначений військовий автомобіль здійснював перевезення боєприпасів в складі колони військової частини польова пошта НОМЕР_4 , яка супроводжувалася спеціальними автомобілями для супроводження колон.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 229399 від 11 квітня 2017 року, складеного працівником поліції, вбачається, що 11 квітня 2017 року біля 08.20 год. в районі будинку АДРЕСА_1 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Mazda 626 1.8», НОМЕР_3 та при виїзді з парковки супермаркету «Сільпо» був не уважний, не врахував дорожньої обстановки, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з рухомим в супроводжувальній колоні автотранспортним засобом «ГАЗ 66», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив вимоги пунктів 2.3 «б» та п. 3.2 Правил дорожнього руху (далі ПДД) та його дії були кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому районний судом було встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки порушення п. 3.2 ПДД, а відтак й склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП.
Зазначена постанова суду учасниками дорожньо-транспортної події не оскаржувалася.
27 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» було укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспорту ОСАГО+ № 04-1.0042587.0001.
Відповідно до п. 4.1.2 Добровільне страхування наземного транспорту та п. 4.3 Страхові ризики та п. 4.4 Страхові випадки - страховим випадком за Секцією 2 є ДТП без вини водія, винна особа встановлена, стихійні лиха, пошкодження або знищення застрахованого ТЗ внаслідок подій, передбачених п.4.3.2-4.3.3, страхова сума 100 000 грн. з нульовою франшизою за випадком ДТП без вини водія.
Пунктом 4.3.2 вказаного Договору визначено одним із страхових випадків ДТП без вини водія за умови встановлення винної особи (Секція 2).
Згідно із п.п. 7.3 та 7.3.2.1 цього Договору страховий випадок вважається таким, що настав, якщо водій ТЗ не є відповідальним за заподіяння шкоди в результаті ДТП та винна особа встановлена.
Відповідно до п. 11.2 цього Договору по секції 2 розмір прямого збитку та суми страхового відшкодування встановлюється в розмірі витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ .
За п. 13.1.9 Договору - страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо заявлена подія підпадає під виключення або обмеження страхування.
15 січня 2018 року ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» на звернення ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування роз`яснило, що згідно умов Договору страхування у страховика виникає обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування лише за умови настання події страхового випадку за умови підтвердження як відсутності вини страхувальника за заподіяння шкоди в результаті ДТП, так і встановлення вини другого учасника ДТП.
Станом на 14 березня 2018 року автомобіль позивача був відремонтований та ним сплачена грошова сума за відновлюваний ремонт у розмірі 62 748 грн.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що страховий випадок, передбачений умовами договору страхування, укладеного між сторонами, настав, а відмова у виплаті страхового відшкодування так як вона сформульована відповідачем, а ні договором страхування, а ні законом не передбачена.
Між тим з такими висновками суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).
За своєю суттю договір № 04-1.0042587.0001 від 27 вересня 2016 року є добровільним страхуванням, що передбачає виплату страхового відшкодування з боку ПрАТ «СК «Саламандра-України» на користь ОСОБА_2 .
Договір страхування це цивільно-правовий договір, згідно з яким страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати Інші умови договору. Згідно зі ст.8 Закону України « Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі; страховий ризик це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, при цьому страхова сума грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку (ст. 9 Закону України «Про страхування»). Страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності.
За положеннями ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов?язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Отже, однією з істотних умов договору страхування є страховий випадок. Це подія, передбачена договором страхування або законодавством, в разі настання якої виникає обов?язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Предметом позову у даній справі є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 62 748 грн.
Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» стверджувала, що страховий випадок, передбачений договором страхування не настав, а відтак не виникало обов`язку у страхової компанії щодо сплати страхового відшкодування ОСОБА_2 за вищезазначеним договором добровільного страхування.
Таким чином під час розгляду позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» дослідженню та доведенню сторонами підлягали факти та обставини, які б підтверджували або спростовували відповідними доказами наявність страхового випадку.
Відповідно до умов договору страхування, що погоджені сторонами та не оспорювалися позивачем, страховими випадками, передбаченими пунктами 4.3.2-4.3.3 Договору є:
-ДТП з вини водія, є потерпіла особа (Секція 1);
-ДТП без вини водія, винна особа встановлена (п. 4.3.2 Секція 2 Договору);
-стихійні лиха (Секція 2).
Звертаючись до суду з позовними вимогами до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» Пищенко А.О. посилався на відсутність його вини у ДТП з огляду на те, що за постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2017 року в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Між тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що вказаним судовим рішення не встановлено з вини якого саме з учасників дорожньо-транспортної пригоди сталося ДТП, а відтак такі висновки повинен був зробити районний суд при розгляду цієї цивільної справи відповідно до вимог позивача.
Таким чином, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають обставинам справи.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні в ній докази, колегія суддів вважає, що постанови суду першої інстанції про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 недостатньо для висновку про беззаперечну відсутність його вини у ДТП за участі автомобілів під його керуванням та під керуванням водія ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції були досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , відповідно до якої він притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та провадження у справі було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Так, з наявного в адміністративній справі відеозапису події ДТП вбачається, що ОСОБА_2 на своєму автомобілі виїжджав на пр. Героїв України з прилеглої до цієї дороги автостоянки. Попереду нього на виїзді з цієї ж стоянки, у цій же смузі руху зупинився мікроавтобус білого кольору, який мав намір, як і ОСОБА_2 здійснити поворот наліво, пропускав транспортні засоби, у тому числі і колону військових автомобілів. За час стоянки ОСОБА_2 за мікроавтобусом світлофор двічі змінював світло з красного на жовтий та зелений, але мікроавтобус не розпочинав рух, пропускаючи транспортні засоби, у тому числі і військові автомобілі. З таких обставин події, колегія суддів вважає, слід зробити висновок, що водій мікроавтобуса розумів, що по головній дорозі рухається колона військових автомобілів, а тому надавав їм перевагу у русі, не зважаючи на сигнали світлофору. Такі дії водія мікроавтобуса відповідають Правилам дорожнього руху і, на думку колегії суддів, звертали увагу водіїв інших транспортних засобів, які стояли за ним, у тому числі і ОСОБА_2 , на те, що на дорозі існує нестандартна ситуація, на яку слід звернути увагу. Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_2 проігнорував такі дорожні обставини, та об`їхавши стоячий мікроавтобус по зустрічній смузі руху, створивши небезпеку для заїжджаючого у цей час на стоянку автомобіля, не надав перевагу у русі транспортним засобам, які рухались по головній дорозі, виїхав на дорогу безпосередньо перед цим транспортом та намагався перетнути дорогу з чотирма смугами руху ( по дві у кожному напрямку), де і сталося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_3 .

Такі дії водія ОСОБА_2 , на думку колегії суддів, не відповідають вимогам п.п. 10.1, 10.2 та 10.4 Правил дорожнього руху. Працівниками поліції правова оцінка таким діям ОСОБА_2 , як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, дана не була і ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

За такого, колегія суддів приходе до переконання, що саме такі порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася за участю транспортних засобів під його керуванням та водія ОСОБА_3 і винні дії саме ОСОБА_2 стали причиною зіткнення цих транспортних засобів та спричинених автомобілям пошкоджень.

Отже, страховий випадок, передбачений умовами договору страхування, укладеного між сторонами, не настав, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» та розподілу судових витрат скасуванню та ухваленню в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
В іншій частині зазначене рішення районного суду слід залишити без змін.
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» підлягають стягненню судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» задовольнити.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2019 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 62 748 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» 1 057 грн. 20 коп. судових витрат.

В іншій частині зазначене судове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.