ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/17152/18

Номер провадження 22-ц/816/2590/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю дитини - ОСОБА_3 Вирішено відібрати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 та повернути дитину матері ОСОБА_3, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Однак, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року в даній справі в частині задоволення позовної вимоги про відібрання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 та повернення дитини матері ОСОБА_3 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги. В іншій оскаржуваній частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року в даній справі залишено без змін. Ураховуючи зазначене, позивач, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про відібрання дитини у батька, тому вважав, що малолітній син має проживати саме з ним, приймаючи до уваги і те, що з часу звернення ОСОБА_3 до суду з позовом щодо визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та стягнення аліментів малолітній син ОСОБА_4 проживав разом з ним за місцем його реєстрації у м. Києві.

Посилаючись на обставини того, що дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, тобто, вважаючи вказані обставини на підставі ч. 2 ст. 197 СК України такими, що мають істотне значення, тому просив суд звільнити його від сплати аліментів, присуджених рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач ОСОБА_1, який діє через представника ОСОБА_2, оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відмовляючи в позові, суд першої інстанції не врахував інтереси дитини, чим порушив норми Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Сімейний кодекс України та інші нормативно-правові акти.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначає, що попередніми судовими рішеннями було визначено місце проживання дитини разом з матір'ю, однак саме позивач не виконує дане рішення. Так, на даний час він не надає можливості бачитись у місті Києві та спілкуватись з нею по телефону, аргументуючи це тим, що рішення суду про відібрання дитини та повернення матері скасовано. При цьому, відповідач зауважила, що насправді позивач не сплачує аліменти, хоча і вона не вимагає цього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_3.

Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю дитини - ОСОБА_3.

Ухвалено відібрати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 та повернуто дитину матері ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 6-8).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року в даній справі в частині задоволення позовної вимоги про відібрання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 та повернення дитини матері ОСОБА_3 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

В іншій оскаржуваній частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року в даній справі залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 535 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 267 грн. 96 коп. (а.с. 9-11).

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Мотивувальну частину рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року змінено з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, тобто, виключено посилання судів на принцип 6 Декларації прав дитини.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині (а.с. 12-17).

Відмовляючи у задоволенні даного позову щодо звільнення від сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що з часу ухвалення попереднього судового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання малолітнього сина не змінились обставини, що мають істотне значення, які давали би підстави звільнити позивача від сплати аліментів, а ті, на які він послався, такими не являються, оскільки дитина проживає разом з батьком всупереч рішенню суду про визначення місця її проживання разом з матір'ю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як передбачено частиною 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Виходячи з вимог частин 1, 2 статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вимогами частин 1, 2 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У частині 4 статті 273 ЦПК України йдеться про те, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Приймаючи до уваги наведені норми права та встановлені обставини справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами обставин того, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання їх малолітнього сина істотно змінились обставини, які давали би підстави звільнити його від їх сплати, ураховуючи, що такий обов'язок у нього виник з часу ухвалення Ковпаківським районним судом м. Суми рішення від 26 жовтня 2016 року, яким також було визначено і місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3 і в цій частині вказане судове рішення відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2017 року та постанови Верховного Суду від 13 червня 2018 року було залишено без змін, тобто, набрало законної сили і є обов'язковим до виконання.

Та обставина, що малолітній ОСОБА_4 з часу ухвалення судового рішення щодо визначення місця його проживання разом з матір'ю ОСОБА_3 і на даний час продовжує проживати разом з батьком ОСОБА_1, що на думку позивача, є підставою для звільнення його від сплати аліментів за весь цей час, як вважає колегія суддів, не є тією зміною обставин у розумінні частини 4 статті 273 ЦПК України для звільнення позивача від сплати аліментів, ураховуючи обставини того, що дитина залишається проживати з батьком всупереч рішенням судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та волі самої матері ОСОБА_3, що підтверджується її численними зверненнями до правоохоронних органів, служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (а.с. 27, 28-35).

Крім того, відповідно до довідки управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» від 30 листопада 2018 року малолітній ОСОБА_4 зареєстрований разом з матір'ю ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції якнайкращих інтересів дитини є безпідставними і не заслуговують на увагу колегії суддів, так як виходячи з вимог частини 1 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Крім того, як вказала у відзиві на апеляційну скаргу відповідач, позивач не сплачує їй аліменти.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина