ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер 755/21/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_4 ,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену 22 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва, постановлену 23 липня 2019 року в приміщенні суду суддею Марфіною Н.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Під час судового розгляду цивільної справи по суті ОСОБА_2 в липні 2019 року пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку для пред`явлення зустрічного позовну відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року внесено виправлення в ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2019 та викладено п.2. резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним - повернути заявнику.»

Не погодившись з вказаними ухвалами суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою строк прийняття зустрічного позову поновити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що повертаючи зустрічну позовну заяву з підстав пропуску строку, передбаченого ст.191 ЦПК України, суд допустив порушення норм цивільного процесуального права, оскільки в зустрічному позові зазначалося про те, що лише 19 липня 2019 року позивач за зустрічним позовом звернулася до правоохоронних органів з заявою про злочин, встановлення факту шахрайства та визначення винних осіб стосовно того, що згоди на укладення договору позики вона не надавала, а відповідна заява складена та підписана від її мені є підробкою.

Вважала наведені факти достатньою підставою для поновлення строку для подачі зустрічної позовної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Таким чином, справу розглянуто без виклику учасників справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень частини 6 ст. 30 ЦПК України, зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.

За змістом вищевказаних норм умовами прийняття зустрічного позову є доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, яка обґрунтовується тим, що позови є взаємопов`язаними і виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Повертаючи ОСОБА_2 зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічна позовна заява подана з порушенням строків встановлених ст.193 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Дніпровського районного суду знаходиться цивільна права за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Дніпровського районного суду Київської області від 19 березня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (ас.ас. 75-76).

22 липня 2019 року ОСОБА_2 через свого представника подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, питання про прийняття якої вирішувалося в судовому засіданні 22.07.2019 (ас.ас. 128-150).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі, відповідачам надано право в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали подати письмовий відзив на позовну заяву (ас.ас.34-35).

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами цивільної справи № 755/21/19 10.06.2019, про що свідчить підпис на довідковому листі вказаної справи. Правом подати відзив до позовної заяви не скористався.

Таким чином, у відповідача було право подати зустрічну позовну заяву протягом строку, передбаченого цивільним процесуальним кодексом, проте із зустрічною позовною заявою вона звернулася до суду лише в липні 2019 року.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не мав можливості подати вчасно зустрічний позов, апеляційний суд не приймає до уваги.

При прослуховуванні технічного звукозапису судового засідання по справі № 755/21/19 від 22.07.2019 судом апеляційної інстанції встановлено, що представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просив поновити строк для подачі зустрічної позовної заяви. В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що в судовому засіданні 06.06.2019 його клопотання про відкладення розгляду справи було задоволено. З матеріалами справи він ознайомився лише 10.06.2019 тому, вважає, що процесуальний строк для подачі зустрічного позову варто відраховувати з 22.07.2019.

Згідно ч.3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Таким чином, імперативною нормою права визначено обов`язок суду першої інстанції повернути зустрічну позовну заяву заявникові, у випадку, якщо остання подана з порушенням процесуального строку на її подання.

При цьому, законодавцем в указаній нормі права не передбачено право суду поновлювати(продовжувати) пропущений строк на звернення до суду із зустрічною позовною заявою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що п`ятнадцятиденний строк на пред`явлення зустрічного позову станом на 22.07.2019 сплив, оскільки перебіг такого строку розпочався із дати ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи 10.06.2019 та 18.06.2019 є вірним.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Окрім цього, як вбачається, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року в ухвалі Дніпровського районного суду від 22.07.2019 виправлено описку та у резолютивні частині ухвали суду замість помилкового «залишити без розгляду» зазначено зустрічну позовну заяву «повернути заявнику».

Згідно ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму про виправлення описки в ухвалі суду від 16.11.2016 "Про судове рішення у цивільній справі", вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 269 ЦПК України питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що норми ст. 194 ЦПК України передбачають обов`язок суду на повернення зустрічної позовної заяви, а не залишення її без розгляду, суд першої інстанції при постановленні ухвали про виправлення описки не допустив порушень норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, суд не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_4 , відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: