Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/348/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02.05.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської РДА про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Виноградівської РДА про визначення місця проживання дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 27.01.2007 року. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син ОСОБА_3, 2009 р.н., який проживає разом з позивачем в АДРЕСА_1. Спільне життя сторін не склалося, їхній шлюб розпався, сторони проживають окремо, у провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу. Вказує, що не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов'язків щодо сина ОСОБА_3, 2009 р.н., однак просить суд визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_3, 2009 р.н., разом з батьком за адресою АДРЕСА_1.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Позивачем подано до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги заяви підтримує повністю та просить суд такі задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представником третьої особи подано до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечує відносно заявлених позовних вимог.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-281 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_1, яка повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з'явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала своїх заперечень проти позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне.

Предметом даного позову є вирішення питання про місце проживання неповнолітньої дитини, батьки якої добровільно не досягли домовленості щодо визначення місця проживання їх спільної дитини.

Спірні питання щодо визначення місця проживання дитини урегульовані положеннями Сімейного Кодексу України, Цивільного Кодексу України, також суд керується положеннями міжнародних законодавчих актів щодо врегулювання такого питання, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у відповідності із положеннями ст.10 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс18).

У судовому засіданні встановлені наступні обставини.

Сторони, позивач та відповідач, зареєстрували шлюб 27.01.2007 року у виконкомі Сасівської сільської ради Виноградівського району за актовим записом №1.

За час спільного проживання сторін, ІНФОРМАЦІЯ_8 у них народилася дитина - син ОСОБА_1. Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 25.03.2009 року. Наразі сторони проживають окремо.

Із довідки Фанчиківської сільської ради Виноградівського району №39 від 16.01.2019 року слідує, що ОСОБА_1, 1983 р.н., дійсно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 та має такий склад сім'ї: ОСОБА_1, 2009 р.н. - син, ОСОБА_2, 1987 р.н. - дружина, яка зареєстрована в АДРЕСА_2 та ОСОБА_5, 1949 р.н. - мама.

Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення таких питань підлягають врахуванню також положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до абзацу другого принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Декларацією прав дитини регламентуються виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена з матір'ю. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч.4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків та інших осіб, які бажають проживати з дитинною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Виноградівської районної державної адміністрації №03-24/928 від 08.04.2019 року, виходячи з інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_1, 2009 р.н., разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

На підставі наведеного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, та приймаючи до уваги вік неповнолітньої дитини, беручи до уваги ту обставину, що відповідач ОСОБА_2, матір неповнолітньої дитини, більше року не проживає в АДРЕСА_2, приходить до висновку, що місце проживання неповнолітньої дитини слід визначити з її батьком ОСОБА_1

При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов'язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної іннстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення копії рішення суду.

ГоловуючийГ. І. Рішко