ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/895/19
Провадження № 2/210/1013/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі Головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» про стягнення заробітної плати: компенсації втрати частини доходу в зв`язку із порушенням строку виплати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,
В провадженні судді знаходиться вищевказана позовна заява.
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідач неодноразово повідомлявся судом про перебування у провадженні вказаної справи, у зв`язку з чим йому було роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, порядок подачі клопотання про розгляд справи з викликом сторін.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу місця перебування. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових відносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» на посаді старшого інженера та була звільнена з посади 30.11.2017 року (а.с.42, 47).
У день звільнення із Позивачем не було проведено повний розрахунок, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі, що становить 9481,36 грн. (а.с. 48).
Позивач звернувся за захистом своїх прав в судовому порядку та відповідно до судового наказу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17.09.2018 року на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 9481,36 грн. Наказ набрав законної сили (а.с.49).
Зазначену заборгованість стягнуто з ТДВ «Криворізький завод «Універсал» 07.12.2018, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.02.2019р. (а.с.51).
Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
З письмових матеріалів справи встановлено, що день розгляду справи заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 відсутня.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, суд виходить з наступного.
У відповідності до норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р., Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. та Постанови КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток, підприємство зобов`язане виплатить працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати.
Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.
Як встановлено з письмових матеріалів справи, належні Позивачу при звільненні виплати у розмірі 9481,36 грн. було проведено через рік після звільнення, а саме 07.12.2018р., що призвело до знецінення цих коштів порівняно з терміном, коли він мав був бути здійснений, втрати ними купівельної спроможності, погіршення майнового стану Позивача.
Також, судом встановлено, що при виплаті вказаного залишку, разом з ними компенсація втрати частини заробітної плати не виплачувалася всупереч положенням ст.4 Закону «Про компенсацію громадянам втратити частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць).
Тобто, компенсація втрати частини заробітної плати Позивачеві у зв`язку з порушенням строків її виплати, на момент подання цієї позовної заяви, взагалі не виплачена Відповідачем.
Сума компенсації втрати частини заробітної плати, за розрахунком Позивача, визначається шляхом перемноження індексів споживчих цін у відсотковому відношенні та діленням на 100 за період грудень 2017- листопад 2018 р. включно на суму невиплаченої вчасно заробітної плати у сумі 9481,36 грн. становить 947,19 грн.
Приведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не суперечить інформації за даними Держкомстату України, тому, суд вважає його належним та обґрунтованим.
Оскільки при здійсненні розрахунку з Позивачем 07.12.2018, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не проводилась, то у Відповідача існує заборгованість з виплати даної компенсації.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.
Зазначені позовні вимоги відповідачем не спростовані в розумінні ст.ст. 76-83 ЦПК України. Таким чином, позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд доходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. В разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
Як судом вже було встановлено, Позивач перебувала у трудових відносинах з Відповідачем. У день звільнення із Позивачем не було проведено повний розрахунок, зокрема не виплачено заборгованість по заробітній платі, що становила 9481,36 грн. При цьому, затримка розрахунку при звільненні становила більше 12 місяців, що є порушенням норм законодавства про працю і прав Позивача як працівника, а також є підставою виплати Позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.
Між ОСОБА_1 та «Криворізький завод «Універсал» спору з приводу розміру належних до виплати сум на день звільнення не було, не виникало після дня звільнення до моменту виплати належних Позивачу сум (07.12.2018) або після цього. Як Позивач, так і Відповідач визнають, що розмір належних виплат складав 9481,36 грн., що підтверджує Відповідач своєю довідкою №77 від 02.02.2018 р. (а.с.48).
Згідно з розрахунково-платіжними відомостями ТДВ «Криворізький завод «Універсал», наданими Позивачу, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за останні 2 місяці роботи складає:
Жовтень 2017 року - 4142 грн. за 21 робочий день
Листопад 2017 року - 2923,87 грн. за 22 робочих дні.
Тобто, середньоденна заробітна плата складає: (4142 +2923.87): (21+22)=164.32 грн.
Період прострочення розпочався наступного після звільнення дня, тобто 01.12.2017 року. Станом на 07.12.2018 кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні складав 254 робочі дні (з 01.12.2017 року по 07.12.2018 року), зокрема: грудень 2017- 20, січень 2018-21, лютий 2018 - 20, березень 2018-21, квітень 2018- 19; травень 2018- 21; червень 2018- 20; липень 2018- 22; серпень 2018- 22; вересень 2018- 20 , жовтень 2018- 22, листопад 2018- 22; грудень 2018 - 4.
Також, Позивачем обґрунтовано розраховано суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (що є складовою заробітної плати), у сумі 947,19 грн., яка не була виплачена разом належними при звільненні сумами всупереч вимогам ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втратити частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Позовні вимоги в частині стягнення компенсації підлягають задоволенню в повному обсязі, тому підстави для зменшення розміру середнього заробітку за затримку компенсації також відсутні.
Отже, станом з 07.12.2018 по день подання позову (19.02.2019) у Відповідача продовжує існувати заборгованість перед Позивачем зі сплати заробітної плати (компенсації) протягом 48 робочих днів.
Період прострочення розпочався наступного робочого дня після здійснення виплати 07.12.2018, тобто з 10.12.2018 - по 18.02.2019 включно та складає 48 робочих днів, з яких у грудні 2018-15 робочих днів, січні 2019-21 робочий день, лютому 2019-12 робочих днів.
Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка є частиною заробітної плати з 10.12.2018 - по 18.02.2019, складає: 7887,36 грн. (164,32 грн. х 48 робочих днів =7887,36 грн.).
Дослідивши письмові матеріали справи, суд на підставі ст. 12 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 13 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, суд доходить до переконання, що позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що згідно п.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,274-279, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариство з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» про стягнення заробітної плати: компенсації втрати частини доходу в зв`язку із порушенням строку виплати, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В. Є. Сільченко