№ 207/4144/18
№ 2/207/424/19
22 березня 2019 року м. Кам`янське
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Юрченко І.М.,
при секретарі Сівачук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання біржової угоди дійсною,
На теперішній час вона має намір розпорядитися належною їй на праві приватної власності квартирою, однак коли вона у листопаді 2018 року прийшла до нотаріуса, їй усно було роз`яснено про необхідність спочатку визнати угоду дійсною, а потім звертатися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу.
У зв`язку з тим, що угода купівлі-продажу не посвідчена нотаріально, вона не має можливості зареєструвати право власності на вищезазначену квартиру у встановленому законом порядку і вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
На підставі вищевикладеного, позивач в уточненій позовній заяві просив суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №13 від 23 липня 1996 року, зареєстрованого в Дніпродзержинському філіалі Придніпровської товарної біржі на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м, укладеного між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за їх відсутністю не надали. Про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7, ч.11 ст. 128, ч. 9, 10 ст. 130 ЦПК України, оголошенням та судовими повістками про виклик за останнім відомим місцем мешкання.
Представник третьої особи - Придніпровської товарної біржі у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду направив клопотання про розгляд справи за відсутністю представника, не заперечують проти розгляду справи на розсуд суду згідно чинного законодавства. Дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна №13 від 23 липня 1996 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтверджують.
Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не надали ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивачка за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. ст.12,13 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР1963 року.
Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР(1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
У період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 224, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст.15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст.128 ЦК України (1963р.), а у відповідності зі ст.153 ЦК України (1963 р.) договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Частина 2 ст. 15 Закону про товарну біржу передбачає, що зареєстровані на біржі угоди не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте є також статті 227 «Форма договору купівлі-продажу жилого будинку» та 242 «Застосування до договору міни правил купівлі-продажу» Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 р., відповідно до яких договори купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), однією зі сторін яких виступає громадянин (фізична особа), обов`язково мають посвідчуватися нотаріально. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Отже, положення ст. 227 ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як ст. 15 Закону "Про товарну біржу" закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення ст. 15 по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним.
Такої самої позиції дотримується і Пленум Верховного Суду України, яку він офіційно виклав у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 р. № 3. Так, у п. 4 цієї постанови зазначено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування житлового будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка
виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 р. за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Будь-яких доказів з приводу того, що у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми визнавалася недійсною суду не було надано. А отже суд приходить до висновку, що угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. Крім того, як убачається з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ( м. Дніпродзержинськ ), укладеного між позивачем та відповідачами, та який був зареєстрований на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі 23 липня 1996 року, сторони уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж майна належного продавцям на праві власності.
Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 4 вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана відповідачами за 360 000 000,00 (триста шістдесят мільйонів) карбованців, які отримані були Продавцями від Покупця до реєстрації угоди.
Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України /1963р./, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. У такому випадку подальше нотаріальне посвідчення угоди не вимагається.
Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, суду не було надано, тому, суд вважає, що існують законні підстави для визнання спірного договору дійсним.
Статтею 392діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Як вбачається зі змісту спірної угоди купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, чинного на момент її укладання, вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі та нотаріальному посвідченню не підлягав (ар.с.4).
Директором КФ ТБ «Придніпровська» Бережним Ю.В . підтверджено дійсність спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна №13 від 23 липня 1996 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , угоду засвідчено особисто підписами сторін даної угоди, при цьому сторони домовилися щодо всіх істотних умов даного договору (ар.с.4).
Окрім цього, листом ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 23.01.2019р. №113 підтверджено, що згідно даних інвентаризаційної справи право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1996 року, зареєстрованому на товарній біржі «Придніпровська» за №13.
Таким чином, судом встановлено, що, виконавши повністю угоду, та являючись фактичним власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 ( м . Дніпродзержинську ), позивач фактично позбавлений можливості реалізувати своє право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку з тим, що спірний договір не посвідчений нотаріально. На виконання вимог чинного законодавства дана обставина робить не можливим вчинення нотаріусом будь-якої нотаріальної дії, відповідно до чого позивач змушений звернутися до суду для захисту свого права власності.
Оскільки відповідачами жодна з обставин, зазначених за текстом позовної заяви не оспорюється, їх наявність слід вважати доведеною.
Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.07.1996 року, укладеним Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі за реєстраційним № 13; технічним паспортом на квартиру, листом ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 23.01.2019р. №113, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу зазначеної квартири.
Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., позивачка просить покласти на неї.
Керуючись ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, ст.ст. 12, 13,19, 81, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 до ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , третя особа: Придніпровська товарна біржа, про визнання біржової угоди дійсною, задовольнити повністю.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №13 від 23 липня 1996 року, зареєстрованого в Дніпродзержинському філіалі Придніпровської товарної біржі на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м, укладеного між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок, покласти на позивачку за її згодою.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Юрченко