Дата документу 11.05.2019 Справа № 332/3852/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3852/18
Провадження №22-ц/807/1766/19
Головуючий в 1-й інстанції - Мєркулова Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О. В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329», третя особа Правобережне об`єднане управління пенсійного фонду України про зобов`язання видати уточнюючу довідку,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання видати уточнюючу довідку стосовно стажу роботи на підприємстві. У своєму позові позивач вказав, що 11 вересня 2017 року при досягненні пенсійного віку у нього виникло право на призначення йому пенсії за віком. Позивачем завчасно була подана заява в Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 27 листопада 2017 року він отримав рішення Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, яким йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, як водію міського пасажирського транспорту у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, підтвердженого документами, а саме уточнюючої довідкою про період роботи - як стаж роботи водія міського пасажирського транспорту з 09.03.1999 року по 27.07.2005 року в ПАТ «Запорізьке автотранспорте підприємство 12329», відповідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637. На день подачі позивачем заяви про призначення пенсії його загальний стаж, відповідно трудової книжки перевищує 30 років. Спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії, складає більш ніж 12 років 06 місяців. Стаж роботи за п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що не підтверджений за зазначеним пунктом як стаж роботи водія міського пасажирського транспорту з 09.03.1999 року по 27.07.2005 року в ПАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329». Відповідно запису в трудовій книжці підтверджено що позивач працював у зазначений період водієм 1-го класу на всіх марках автобусів на всіх маршрутах підприємства. Але, оскільки в трудовій книжці позивача стосовно зазначеного періоду роботи здійснено запис, про те що він працював водієм без конкретизації, що він був водієм міського пасажирського транспорту, то для призначення йому пільгової пенсії необхідно отримати від відповідача додаткові відомості про роботу відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. На неодноразові звернення позивача до відповідача, він отримав відмову у наданні повної уточнюючої довідки. Відповідач надав довідку про те, що він працював з 09.03.1999 року по 27.07.2005 року в ПАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» і за цей період стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту (автобусу) складає 02 роки 04 місяці, що відповідає підрозділу «З» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У видачі уточнюючої довідки за весь період роботи з 09.03.1999 року по 27.07.2005 року, як стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту (автобусу) було відмовлено. Вказані дії відповідача ОСОБА_1 вважав незаконними та просив зобов`язати ПАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» видати уточнюючу довідку за весь період роботи.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329», третя особа: Правобережне об`єднане управління пенсійного фонду України про зобов`язання видати уточнюючу довідку стосовно стажу роботи на підприємстві - задоволено.

Зобов`язано приватне акціонерне товариство «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» видати ОСОБА_1 належно оформлену уточнюючу довідку про стаж роботи, що дає право на пільгову пенсію за віком згідно пункту «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначивши в ній про те, що в період з 09.03.1999 року по 27.07.2005 року він працював в ПрАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» водієм міського пасажирського транспорту (автобусу) та виконував перевезення на міських пасажирських маршрутах м. Запоріжжя повний робочий день, що відповідає пункту «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зазначенням первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач у справі не заперечує проти видачі ОСОБА_1 . довідки, що підтверджує стаж роботи на ПрАТ «ЗАТП 12329» для призначення пенсії за п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в обсязі, що підтверджується документально, первинними документами - 2 роки 8 місяців. Зазначає, що оскільки характер діяльності позивача в інший період роботи на підприємстві не був пов`язаний з виконанням перевезень на міських автобусних маршрутах, то відсутні і підстави для видача довідки про яку просить ОСОБА_1 у позові.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 09.03.1999 року по 27.07.2005 року він працював у зазначений період водієм 1-го класу на всіх марках автобусів на всіх маршрутах підприємства.

Загальний стаж ОСОБА_1 , відповідно трудової книжки перевищує 30 років. Спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії складає більш ніж 12 років 06 місяців.

Із архівних копій рішень (а.с. 39-116) встановлено, що дійсно ОСОБА_1 працював водієм міського пасажирського транспорту (автобусів «ЛіАЗ-677) на міських маршрутах № 8 та 26, тобто, саме міського пасажирського перевезення.

Із розрахункових листів (а.с.29-38) встановлено, що згідно табелів відпрацьованого часу та нарахування заробітної плати ОСОБА_1 отримував заробітну плату як водій міського пасажирського транспорту (автобусів «ЛіАЗ-677) на міських маршрутах № 8 та 26, тобто, саме міського пасажирського перевезення.

Модифікації автобусів, на яких працював позивач, а саме ЛіАЗ-677, були призначені сугубо для перевезення пасажирів в межах міста і не були пристосовані для перевезення пасажирів сугубо для приміських та міжміських маршрутах.

Судом було встановлено, що жодним із документів наданих представником відповідача до відзиву на позов, не підтверджено, що ОСОБА_1 виконував іншу роботу, не пов`язану з перевезенням. Немає жодного наказу, крім наказу про переведення його контролером ОТК у зв`язку з виробничою необхідністю, що його було переведено на роботу, пов`язану з ремонтом рухомого складу, що він був задіяний в обслуговуванні маршрутів загального користування у різному режимі руху, накази про закріплення. Тобто, відповідачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували про наявність у ОСОБА_1 пільгового стажу тривалістю лише 2 роки 8 місяців.

Із розрахункових листків нарахування заробітної плати ОСОБА_1 встановлено, що він отримував заробітну плату як водій міського пасажирського транспорту, а не як слюсар - ремонтник чи як водій, який був задіяний на обслуговуванні маршрутів загального користування у різному режимі руху.

Суд першої інстанції, дослідивши надані матеріали та докази у справі дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пп. 1, 2 п. 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Документи надані відповідачем на підтвердження своїх заперечень, а також обґрунтування апеляційної скарги, не спростовують доводи позивача, щодо характеру виконуваної ним роботи на підприємстві.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у справі не заперечує проти видачі ОСОБА_1 . довідки, що підтверджує стаж роботи на ПрАТ «ЗАТП 12329» для призначення пенсії за п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в обсязі, що підтверджується документально, первинними документами - 2 роки 8 місяців, що оскільки характер діяльності позивача в інший період роботи на підприємстві не був пов`язаний з виконанням перевезень на міських автобусних маршрутах, то відсутні і підстави для видача довідки про яку просить ОСОБА_1 у позові - не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізьке автотранспортне підприємство 12329» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 травня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков