Справа № 463/1328/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2464/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2018 року позивачі по справі звернулися в суду із позовом про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; виселення відповідача ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення; стягнення судових витрат.

Позов мотивують тим, що ОСОБА_2, її повнолітня донька ОСОБА_7 та малолітній син ОСОБА_8 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі проживає та є зареєстрованим колишній чоловік позивача ОСОБА_2 відповідач у справі ОСОБА_5, який не сплачує за комунальні послуги, не дає коштів для ведення домашнього господарства та покращення житлових умов, вчиняє безлад, не прибирає за собою, постійно вчиняє сварки, провокує бійки з позивачем ОСОБА_2 та її теперішнім чоловіком - третьою особою у справі ОСОБА_3 Майже кожного ранку відповідач зачиняється зсередини в туалетно-ванній кімнаті і протягом години, півтори часу ніхто не може потрапити у ванну або туалет. Добровільно виселятись відповідач відмовляється. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача. Як на підставу задоволення вимог вказують на положення ст.ст. 16, 317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 157 ЖК України.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_2, ОСОБА_7 перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5 В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з висновками суду, вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час судового розгляду було встановлено, що квартира АДРЕСА_1, згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.06.2010 року належить на праві приватної власності ОСОБА_9, ОСОБА_8 , ОСОБА_2 в рівних частках, тобто кожному по 1/3 частині. Так як він є батьком ОСОБА_8 в силу ст.64 ЖК України є членом співвласника квартири та проживає там як член сім'ї одного з співвласників. Посилається на те, що квартира куплена позивачем під час шлюбу з ним. Крім цього, зазначає, що позивачами не надано жодного доказу, який би вказував на те, що він чинить позивачам перешкоди у користуванні квартирою. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2010 року квартира куплена ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2.), неповнолітньою ОСОБА_7 (інтереси якої представляли батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_11) та малолітнім ОСОБА_8 (інтереси якого представляли батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_5.) в рівних частках, яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 29,6 кв.м та кухні; комора в підвалі 3,5 кв.м. Загальна площа квартири 41,4 кв.м. ( а.с. 6-8).

Згідно пояснень сторін по справі у квартирі зареєстровані та проживають позивачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5- колишній чоловік позивача ОСОБА_2, які перебували у шлюбі з 12 серпня 2006 року по 13 березня 2015 року та який розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 13.03.2015 року. (а.с.9-а). Відповідач ОСОБА_5 був вселений та зареєстрований у спірній квартирі як член сім»ї позивача.

У квартирі також проживає без реєстрації теперішній чоловік позивача ОСОБА_3 шлюб із яким зареєстровано 12 липня 2016 року , актовий запис №137 у Личаківському районному відділі РАЦС ГТУЮ у Львівській області, що підтверджується Свідоцтвом серія І-СГ № 282115. (а.с. 111).

Із матеріалів справи встановлено, що між співмешканцями квартири протягом 2017-2018 років часто виникають конфліктні ситуації на побутовому рівні з приводу яких сторони звертаються у правоохоронні органи один на одного.

Зокрема, 29.11.2017 року відповідач ОСОБА_5 звертався із письмовою заявою на ім»я начальника Личаківського ВП ГУ НП у Л/о про неправомірну поведінку ОСОБА_3 відносно нього (а.с.12).

Згідно відповіді Личаківського ВП ГУНП у Л/о від 11.12.2017 року за № 15623/3917 за проведеною перевіркою встановлено, що факти, викладені у зверненні ОСОБА_5, частково знайшли своє підтвердження, з ОСОБА_3 проведено профілактичну бесіду про недопустимість вчинення антигромадської поведінки у суспільстві (а.с.13-14).

Аналогічна заява до Личаківського ВП ГУНП у Л/о поступала від ОСОБА_5 на неправомірні дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у грудні 2017 року та внаслідок перевірки якої факти частково підтвердилися, проведено профілактичну бесіду.

Із сторони позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на неправомірні дії ОСОБА_5 у Личаківський РА ГУНП у Л/о поступали заяви на його неправомірні дії.

07 грудня 2017 року відповідачу ОСОБА_5 Личаківським ВП ГУНП у Л/о винесено офіційне попередження №579 про недопустимість насильства у сім»ї ( а.с.16).

З матеріалів висновку ЄО № 8954 від 20 травня 2018 року слідує, що з ОСОБА_5 було проведено профілактичну бесіду про недопустимість вчинення насильства у сім»ї (а.с. 84-92).

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_5 із спірної квартири без надання іншого житла, суд керувався поясненнями позивача, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою іншим співмешканцям, порушує їх мирне володіння своєю власністю, не надав суду доказів, що квартира належить йому на праві спільної сумісної власності.

Із висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

За приписами ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу України (далі ЖК) зазначено, що члени сім»ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма закріплена у ст.405 Цивільного кодексу України. (далі ЦК).

Осіб, які відносяться до членів сім»ї власника житла, прописано у ч.4 ст.156 ЖК та у ч.2 ст. 64 ЖК.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач по справі був членом сім»ї позивача до 2015 року та вважає себе таким, оскільки, крім позивачів, частка у праві власності на квартиру зареєстрована також за малолітнім ОСОБА_8, батьком якого є відповідач та який разом із позивачем представляв інтереси малолітнього ОСОБА_8 при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Неповнолітній ОСОБА_8 разом із батьком ОСОБА_5 займають прохідну кімнату, чого позивач не заперечила, останній опікується дитиною. Іншого житла у відповідача ОСОБА_5 немає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд посилався на ст.116 ЖК, яка визначає, якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Із матеріалів справи встановлено, що конфліктні ситуації на побутовому рівні, які переходять у сварки, у сторін по справі виникають із вини кожного з них, має місце виживання відповідача, який іншого житла немає, однак у даній квартирі є небажаним, оскільки у позивача інший чоловік, нова сім»я.

Заходи профілактичного характеру працівниками ВП ГУНП у Л/о застосовувалися щодо позивача, відповідача та третьої особи.

Враховуючи зібрані по справі докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно ст. 376 ч.1 п.п.3, 4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст.374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3, 4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 27 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_7 у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_2) в користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3) судові витрати по справі в сумі 1057, 21 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк