Справа № 317/3977/18
Провадження № 2/317/316/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

при секретарі судового засідання Ігнатченко Ю.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20443,05 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.03.2016, відповідач отримав кредит у розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 15.11.2018 має заборгованість у сумі 20443,05 грн., яка складається з наступного: 9197,58 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9795,80 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 949,67 грн. штраф (процентна складова).

Представник позивача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Крім того, надіслав на адресу суду відповідь на відзив, до якого додав виписку по рахунку та фото клієнта з картою.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Від представника відповідачки адвоката ОСОБА_2 до суду надійшла заява про те, що позов він не визнає у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності.

Раніше на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що відповідачем дійсно 10.03.2016 підписано анкету-заяву № б/н від 10.03.2016, згідно з якою позивачем АТ КБ «ПриватБанк» відкрито на імя відповідачки ОСОБА_1 картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт в розмірі 7900,00 грн. Однак, в зазначеній заяві були відсутні будь-які посилання на процентну ставку, а також штрафні санкції. Крім того, при оформлені та отриманні даної кредитної картки, відповідачка не була ознайомлена позивачем зі змістом Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, та не підписувала їх. У відповідачки виникають сумніви, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг існували на час підписання нею анкети-заяви. Також вважає, що застосування до неї двох видів цивільно-правової відповідальності у вигляді штрафу та пені є порушенням ст. 61 Конституції України.

Також представник відповідачки у відзиві зазначає, що за час користування кредитною карткою ОСОБА_1 знято з карткового рахунку грошові кошти у розмірі 17850,00 грн., а поповнено відповідний рахунок на суму 20800,00 грн. Окремо вказує, що доданий до позову розрахунок заборгованості є незрозумілим, та не містить алгоритму розрахунку. Також зауважує на тому, що жодних вимог про погашення заборгованості відповідачка не отримувала.

18.03.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка, всупереч вимог ч. 4, 5 ст. 178, ч. 3, 4 ст. 179 ЦПК України, надіслана (надана) позивачем з пропуском встановленого ухвалою суду від 03.01.2019 десятиденного строку, й більш того взагалі не була направлена відповідачу. Під час дослідження вказаного вище документу, судом зясовано, що до нього не додано доказів надсилання іншій стороні у справі.

Частинами 3, 4 ст. 179 ЦПК України визначено, що до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою пятою статті 178 цього Кодексу; відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом.

Відповідно до положень частини 4, 5 ст. 178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надсиланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються, серед іншого документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Отже, враховуючи що позивачем, не додано документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу, а також те, що відповідь на відзив подано з порушенням строків, встановлених ухвалою суду від 03.01.2019, суд не приймає до уваги відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Зясувавши всі обставини у справі та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлені наступні обставини.

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку з чим, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рішенням Єдиного акціонера Банк від 21.05.2018 № 519 змінено тип та найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», проведено державну реєстрацію вказаних змін.

10.03.2016 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При підписанні вказаної анкети-заяви, відповідачка надала згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилась у письмовому вигляді та зобовязалась регулярно ознайомлюватися зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа, що підтверджується її особистим підписом у заяві (а.с. 9).

Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України:

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України);

- предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України);

- достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України);

- достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України);

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України, саме обставини, якими обґрунтовуються заявлені у справі вимоги чи заперечення та з приводу яких у сторін виникає спір, підлягають зясуванню (доведенню) в процесі розгляду справи по суті, та мають бути встановлені під час ухвалення судового рішення на підставі оцінки наявних у справі доказів.

При цьому, обовязок доведення вказаних вище обставин покладається саме на сторони справи позивача та відповідача; щодо суду, то він позбавлений процесуального права збирати докази, які стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що саме ті «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку» та «Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», які додані ним до позовної заяви, становлять невідємну частину укладеного з відповідачем кредитного договору, тобто таких доказів, які б поза розумним сумнівом достовірно свідчили про те, що відповідач до або під час оформлення анкети-заяви був ознайомлений та погодився саме з ними. Таким доказом можуть бути, наприклад, конкретні «Умови та Правила», підписані відповідачем.

Аналогічну правову позицію висловила Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в Постанові № 6-2320цс16 від 22.03.2017 року.

Крім того, в порушення вимог ст. 95 ЦПК України, додана позивачем до позовної заяви копія Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які, на думку позивача, є частиною укладеного з відповідачем договору, та на які позивач посилається як на підставу позову, не засвідчена у встановлений чинним законодавством спосіб.

Так, всупереч вимог п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003)», затвердженого наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 № 55, жодна сторінка копії згаданого документу не містить слів «Згідно з оригіналом»; назви посади; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 5 статті 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу; учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що доданий позивачем по позовної заяви копія Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка не засвідчена в порядку, встановленому чинним законодавством, є недопустимим доказом та не може братися до уваги під час встановлення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви № б/н від 10.03.2016, позивач надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак з вказаних документів не вбачається сума кредитного ліміту, встановленого на кредитну картку.

До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (Універсальна, 30 днів пільгового періоду; Універсальна, 55днів пільгового періоду; Універсальна контракт; Універсальна Голд), однак вказаний документ не містить інформації про те, які саме умови (процентна ставка, пільговий період, обовязків щомісячний платіж, пеня, інше) розповсюджуються на кредитну карту, видану відповідачці.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики.

Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідачка ОСОБА_1 отримала кредитний ліміт в розмірі 7900,00 грн. та скористалась ним, шляхом використання кредитних грошових коштів.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З позовної заяви, а також розрахунку заборгованості станом на 15.11.2018, який додано до позову, вбачається, що відповідачка має заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 9197,58 грн., нарахованої пені в розмірі 9795,80 грн., а також штрафи в розмірі 1449,67 грн.

Однак, з позовної заяви та з вказаного вище розрахунку, на які посилається позивач в якості обґрунтування позовних вимог щодо наявної заборгованості, вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту.

Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вищевикладене вбачається, що основна сума боргу сплачується в останню чергу після зарахування процентів і неустойки.

Таким чином, з позовної заяви та наданих в обґрунтування доказів, неможливо перевірити, на яку суму відповідачу нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 9197,58 грн., пеня в розмірі 9795,80 грн., а також штрафи в розмірі 500,00 грн. та 949,67 грн., за відсутності заборгованості за тілом кредиту (основної заборгованості). Крім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем фактично погашено заборгованість за кредитом, оскільки знято з карткового рахунку 19128,58 грн., а поповнено на суму 20945,95 грн.

Більш того, суд зважає на те, що матеріали справи взагалі не містять доказів отримання відповідачкою кредитних коштів саме в розмірі 7900,00 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості фактично складається лише з певних математичних показників, при цьому не містить конкретного алгоритму (формули), з використанням якого можливо перевірити їх правильність (достовірність), та встановити дійсну суму відсотків, а також суми, на які нараховувалася пеня та штрафи у кожному періоді.

Отже, наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам належності та допустимості доказів, які закріплені в ст.ст. 77-79 ЦПК України, у звязку з чим судом відхиляється.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 20443,05 грн., а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не відшкодуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 18, 141, 247, 258, 264-265, 274, 352-356 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 70403, Запорізька область, Запорізький район, с. Світанок, вул. Першотравнева, буд. 41) про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Яркіна