Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження №2/711/740/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.11.2013р. позивач та ОСОБА_2 уклали шлюб (актовий запис №1767), який за рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 12.06.2017 року, розірваний (справа №711/4021/17).

Відповідно до договору дарування від 13.02.2017 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 29.10.2015 року ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі, а 01.09.2016 року зареєстрований ОСОБА_3

За даними акту опитування сусідів від 01.12.2018 року відповідачі у зазначеній квартирі не проживають, починаючи з 22.11.2016 року, а тому, посилаючись на ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 23.01.2019р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.03.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Новік В.І. не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі.

В судове засідання не з`явились відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, надані заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, не заперечують проти задоволення позову. Відзиви на позов подано не було.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 20.11.2013 року перебували у шлюбі (актовий запис №1767), який розірваний за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.06.2017. Відповідно до договору дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Р.В. (реєстр №172) 13.02.2017р., - ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Крім того, дані обставини підтверджуються даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.02.2017 року.

За даними акту опитування сусідів від 01.12.2018 року, що затверджений директором ТОВ «КЕУЖНБ «Нова митниця» ОСОБА_4 , відповідачі з 22.11.2016 року у помешканні вказаної квартири не проживають та їхні особисті речі відсутні.

Як вбачається з довідок Черкаської міської ради від 17.01.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 29.10.2015року, а ОСОБА_3 з 01.09.2016 року.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

При вирішенні спору, позивач посилається на необхідність застосування норм ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України та ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Слід зазначити, що посилання на норми Житлового Кодексу України є безпідставними, оскільки положення ст.ст. 71, 72 цього Кодексу регулюють спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не приватного.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дійсно, під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї позивача власника квартири АДРЕСА_1 , яка тривалий час - з 22.11.2016 року не проживає у помешканні, а тому позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення, оскільки встановлено факт порушення прав позивача. При цьому, суд враховує ті обставини, що відповідач не проживає в квартирі без поважних причин, її речі там відсутні, обставин, які б свідчили про те, що позивач перешкоджає відповідачеві користуватися жилим приміщенням, немає.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, то вони не підлягають до задоволення, оскільки не доведено, що відповідач був членом сім`ї позивача. Навпаки, в підготовчому засіданні представник позивача зазначив про те, що ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача. Як вказав ВС, - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. А вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном позивач ОСОБА_1 не заявляв. При цьому, враховуючи норми щодо диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Крім того, незважаючи на заяву відповідача ОСОБА_3 від 28.02.2019 року про визнання ним позову, суд не вважає за можливе прийняти таке визнання, враховуючи норми ст. 206 ЦПК України, оскільки відсутні законні підстави для задоволення позову в частині позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_3

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ЦК України, ЖК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, - в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житлом, а саме, - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 08.05.2019 року.

Головуючий: С. М. Позарецька