ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/423/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/395/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 302020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу №601/423/15-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Кременецької міської ради на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2019 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., повний текст рішення складено 01 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Кременецького районного суду з позовом до ОСОБА_1, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позов обґрунтовував тим, що рішенням Кременецької міської ради №130 від 25 травня 2000 року йому та його дружині ОСОБА_3 надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0696 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, які їм належать на праві спільної сумісної власності.

Виготовити технічну документацію по вказаному рішенні він не може, оскільки Кременецька міська рада перешкоджає цьому та не виконує рішення Кременецького районного суду від 22 жовтня 2014 року, яким її зобов'язано надати йому та його дружині дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою.

На наданій земельній ділянці розташований металевий переносний кіоск, власником якого на даний час є відповідачка ОСОБА_1

Відповідачка на його вимогу і всупереч судових рішень, які постановлялись відносно попередніх власників торгівельного кіоску не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, відмовляється в добровільному порядку забрати переносний металевий торгівельний кіоск, чим надалі чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2019 року вирішено: «Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 за власний рахунок забрати з земельної ділянки по АДРЕСА_1 переносний металевий торгівельний кіоск, який придбаний нею по договору купівлі-продажу 25 січня 2013 року.

Стягнути із ОСОБА_1 та Кременецької міської ради Тернопільської області солідарно судові витрати в користь ОСОБА_2 в розмірі 4700 гривень 40 копійок .»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шумського районного суду від 01 лютого 2012 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про усунення в перешкод користуванні земельною ділянкою відмовити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, суд зіслався на обставини, які є недоведеними, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і спір вирішено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка, на якій стоїть МАФ "СОФІЯ", належить до земель комунальної власності і позивач не є її власником.

Позивач досі не вирішив питання про визначення меж земельної ділянки наданої рішенням виконкому Кременецькі міської ради №130 від 25 травня 2000 року.

Вказав, що земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 не присвоєно кадастрового номеру, межі не сформовані. Враховуючи те, що були укладені сервітутні договори між Кременецькою міською радою та ОСОБА_1, тому є обґрунтованим висновок експерта, що не існує накладення земельних ділянок, що розташована під МАФ «Софія» ОСОБА_1 та наданої ОСОБА_2 і ОСОБА_3, проте, ці обставини суд не взяв до уваги та не надав їм належної оцінки.

Також суд не врахував висновок експерта № 1997/15-26 від 18 січня 2016 року, яким встановлено, що немає накладення земельних ділянок, які знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 та, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_1 під МАФ «Софія» по АДРЕСА_1 та не дав оцінки висновкам експертів №680/17-22 від 08 травня 2018 року і №1997/15-26 від 18 січня 2016 року, які підтверджують факт, що земельні ділянки, які знаходяться у фактичному користуванні сторін, не накладаються.

Оскільки межі земельної ділянки не були порушені суд безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ст. 152 ЗК України.

В апеляційній скарзі Кременецька міська рада просить рішення Шумського районного суду від 01 лютого 2012 року скасувати і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити з мотивів, які є аналогічні мотивам викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги Кременецької міської ради заперечив, мотивуючи тим, що відповідачем невірно трактується висновок земельно-технічної експертизи №680/17-22 від 08 травня 2018 року про те, що не існує накладення земельних ділянок під МАФ "СОФІЯ" ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки допитаний в судовому засіданні експерт визнав накладення земельних ділянок.

Посилання апелянта на висновок експертизи №1997/15-26 від 18 січня 2016 року є безпідставним та не відповідає дійсності, так як у відповіді на третє питання вказується, що земельна ділянка на якій розташований торговий павільйон ОСОБА_4 врахована в загальну площу земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У відзиві позивач ОСОБА_2 також вказав, що власники кіоску постійно змінюються для того, щоб унеможливити виконання рішення судів, якими зобов'язують їх знести спірний кіоск і йому, як власнику будинковолодіння, постійно чиниться перешкоди в користуванні присадибною земельною ділянкою - немає доступу та можливості провести фасадні будівельні роботи та інше. Вважає рішення суду законним і справедливим, а апеляційну скаргу - безпідставною та надуманою.

Просив апеляційну скаргу Кременецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2019 року залишити без зміни.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено наступні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Кременецької міської Ради від 25 травня 2000 року за №130 було надано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в постійне користування земельну ділянку площею 0,0696 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 та зобов'язано їх звернутись в бюро технічної інвентаризації для внесення змін в границі землекористування. (т.1 а.с. 6)

Крім того, встановлено, що 29 липня 1993 року рішенням виконкому міської Ради №236 ПП «Релакс» було надано дозвіл на встановлення торгового кіоску у м. Кременці по вул. Дубенській. При цьому земельні ділянки у власність чи постійне користування ПП «Релакс» не виділялись. (т.1 а.с. 149)

За договором купівлі-продажу від 16 грудня 1998 року ПП «Релакс» продало, а ОСОБА_4 купив металевий переносний кіоск, що був встановлений по АДРЕСА_1. (т.1 а.с. 145-146)

11 червня 2001 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки площею 10,71 кв. м. для розміщення та обслуговування кіоску в АДРЕСА_1, строком на 2 роки. (т.2 а.с.168)

На підставі даного договору оренди, рішення виконкому Кременецький міської ради від 5 липня 2001 року за №196 і дозволу відділу містобудування та архітектури від 03 вересня 2001 року за №19 ОСОБА_4 встановив малу архітектурну форму - тимчасовий кіоск по торгівлі продовольчими товарами, які згодом був прийнятий експлуатації установленому порядку.

Відповідно до схеми генерального плану та ситуаційної схеми на розміщення тимчасово металевого кіоску по торгівлі продовольчими товарами в АДРЕСА_1 підприємця ОСОБА_4 власником земельної ділянки вказаний ОСОБА_2

В наступному, 22 серпня 2012 року, ОСОБА_4 продав металевий переносний кіоск ОСОБА_5, а 25 січня 2013 році ОСОБА_5 продала кіоск ОСОБА_1.(т.1 а.с. 10, 150)

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд виходив з того, що відповідачкою ОСОБА_1 порушуються права позивача в сфері землекористування.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд правомірно виходив з того, що металевий торгівельний кіоск, що був об'єктом продажі, не є об'єктом нерухомості, а тому при його відчужені до наступних власників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1, право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, на якій він установлений, не переходило.

Відсутність у ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою, на якій розміщений металевий торгівельний кіоск, також підтверджується тими обставинами, що рішенням п'ятої сесії шостого скликання Кременецької міської Ради за №187 від 04 лютого 2011 року, ОСОБА_4 - попередньому власникові торгівельного кіоску, було відмовлено в оформленні права власності на майно МАФ «Софія» по АДРЕСА_1 та постановою Кременецького районного суду від 01 грудня 2010 року було визнано не чинним рішення Кременецької міської ради №2166 від 17 грудня 2009 року "Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки ОСОБА_4 по АДРЕСА_1", визнано не чинним рішення Кременецької міської ради №2167 від 17 грудня 2009 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 по АДРЕСА_1", визнано не чинним рішення Кременецької міської ради №2295 від 11 лютого 2010 року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП ОСОБА_4 по АДРЕСА_1." (т.1 а.с. 116)

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, металевий кіоск розташований на земельній ділянці, яка згідно рішення була виділена в постійне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так, як вище вказано, 11 червня 2001 року ОСОБА_4 уклав з позивачем договір оренди земельної ділянки площею 10,71 кв.м. для розміщення та обслуговування кіоску. Строк оренди два роки. В подальшому, 05 червня 2003 року, було внесено зміни до договору, якими продовжено строк оренди земельної ділянки до 01 липня 2006 року. (т.2 а.с.171)

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно посилався на обставини, встановлені рішенням Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року, яким було задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кременецької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести переносний металевий кіоск (т.1 а.с. 11), та рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року, залишеного без зміни ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08 липня 2013 року, яким було задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язано ОСОБА_5 не чинити позивачам перешкод в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний рахунок знести переносний металевий кіоск, який розташований на спірній земельній ділянці. (т.1 а.с.98)

Ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 25 серпня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 9 липня 2012 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення відмовлено. Для примусового виконання рішення Кременецького районного суду від 16 червня 2011 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження для винесення кіоску ОСОБА_4 за межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачів.

Ухвалою колегії суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 08 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року залишено без змін. Для примусового виконання рішення Кременецького районного суду від 28 травня 2013 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження для винесення кіоску ОСОБА_5 за межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачів.

Вказаними рішеннями встановлено, що рішенням виконкому Кременецької міської Ради №130 від 25 травня 2000 року позивачу та іншому співвласнику будинковолодіння надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,0696 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1, на якій розміщено металевий торгівельний кіоск.

У відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційних скарг щодо відсутності у позивачів права на користування спірною земельною ділянкою. Цим доводам відповідачки суд першої інстанції дав належну правову оцінку, зазначивши, що правовою підставою належного землекористування позивачів є рішення Кременецької міської Ради №130 від 25 травня 2000 року, а відсутність технічної документації на спірну земельну ділянку з цільовим призначенням - для обслуговування будинковолодіння є наслідком невиконання Кременецькою міською радою постанови Кременецького районного суду від 22 жовтня 2014 року.

Також суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновкам експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1997/15-26 від 18 січня 2016 року та №680/17-22 від 08 травня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Стаття 3 Закону України "Про судову експертизу" визначає, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Суд обґрунтовано не визнав належними докази вищевказані висновки експертизи, зіславшись на їх неповноту у дослідницькій частині, зокрема на те, що експертам надавалась інвентарна справа №881 будинковолодіння АДРЕСА_1, де знаходяться первинні документи, викопіровки спірної земельної ділянки із зазначенням її меж та розміру, однак відомості про те, що ці матеріали досліджувалися, відсутні; межі земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не сформовані з врахуванням прав суміжних землекористувачів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновок №680/17-22 від 08 травня 2018 року про те, що не існує накладення земельних ділянок під МАФ "Софія" ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2, зроблено на підставі того, що не була здійснена державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності Кременецької міської ради, та між Кременецькою міською радою і ОСОБА_1 укладались сервітутні договори.

Частиною 2 ст. 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Разом з тим, вищевказаний висновок фактично містить правові оцінки обставин, що є предметом дослідження.

За цих обставин, висновки викликають сумніви щодо їх правильності, а тому їх не можна визнати достовірними доказами в силу вимог ст. 79 ЦПК України.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, суд дав їм відповідну правову оцінку, з якою погоджується колегія суддів, і ці доводи не можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кременецької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 квітня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.