КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/11447/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/5677/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника ОСОБА_3, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лісовської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: П'ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

в с т а н о в и в :

у серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4, якій на праві власності належала квартира АДРЕСА_2. Наприкінці 2016 року він тяжко захворів та за рекомендаціями лікарів йому було заборонено фізичні навантаження та довготривалі поїздки. Вони з матір'ю проживали у різних містах, а тому через хворобу він не мав можливості приїхати до неї. Про смерть матері його не повідомили.

13.08.2018 з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо про те, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.08.2017. Вказував, що при отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона не повідомила державного нотаріуса про те, що у померлої є спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на момент смерті матері він перебував на пенсії і був непрацездатним. Вважає, що строк на подачу заяви на прийняття спадщини пропущено з поважних причин.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.01.2019 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що суд безпідставно встановив факт, що він понад 7 років не спілкувався із своєю матір'ю, яка через похилий вік та стан здоров`я потребувала стороннього догляду, оскільки вимоги про усунення його від спадщини не були предметом розгляду у даній справі та ці обставини не підлягали встановленню. Суд не врахував, що вони з матір'ю проживали у різних місцях та він не знав про смерть матері, що підтверджено показами свідків та не врахував докази щодо його стану здоров'я. Суд не звернув уваги на те, що відповідач не повідомила нотаріуса про те, що у спадкодавця є син, а нотаріус не повідомила можливих спадкоємців про відкриття спадщини. Також судом не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 29.08.2018 у справі № 532/1645/16-ц, від 10.10.2018 у справі 643/15965/16-ц та від 25.04.2018 у справі № 385/1449/15-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Вважає, що позивач не надав належних доказів про те, що за станом здоров'я він не міг подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. На підтвердження своєї хвороби до суду була надана довідка лікаря від 02.11.2018, згідно якої він звертався до лікаря зі скаргами на головний біль, після чого йому була призначена симптоматична терапія та рекомендовано пройти додаткові обстеження, що свідчить про те, що стан здоров'я позивача мав характер загального недомагання. Суд правильно критично оцінив показання свідків з боку позивача, оскільки вони є близькими родичами останнього та зацікавлені у задоволенні позову. Вважає доводи позивача про те, що відповідач чи нотаріус мали його повідомити про відкриття спадщини безпідставними, оскільки згідно ст. 63 Закону України «Про нотаріат» отримавши від спадкоємців заяву про відкриття спадщини, нотаріус зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відомо. Про місце проживання позивача ні відповідачу, ні нотаріусу відомо не було.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Третя особа подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає, задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка є матір'ю ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2.

18.10.2011 ОСОБА_4 зробила розпорядження, відповідно до якого заповіла все своє майно відповідачці ОСОБА_2

У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулася до державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 07.08.2017 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно з довідкою від 02.11.2018 позивач звертався до лікаря ОСОБА_6 за консультацією 08.12.2016 зі скаргами на постійний головний біль, нудоту та інше та після об'єктивного обстеження лікарем нею була призначена симптоматична терапія та рекомендовано пройти додаткові обстеження; протягом даного період позивач консультується з приводу свого самопочуття та приймає призначене лікування.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанцій виходив с того, позивачем не доведено поважності причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК Українипро надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони роблять своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини неможливим.

Як на поважність причини пропуску такого строку заявник вказував, що наприкінці 2016 року він важко захворів та за рекомендаціями лікарів йому було заборонено фізичні навантаження та довготривалі поїздки, а також на те, що він не був обізнаний про смерть матері.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що за станом здоров`я позивач не мав об`єктивної можливості подати заяву про прийняття спадщини. Сама по собі довідка про те, що позивач звертався до лікаря за консультацією 08.12.2016 (а.с. 60) не свідчить ні про госпіталізацію позивача на тривалий строк, аж до спливу строку на прийняття спадщини, ні про те, що останній не мав об`єктивної можливості звернутися до нотаріуса із відповідною заявою.

Доводи позивача про те, що він проживає у іншому місті та не мав змоги приїхати до Києва не заслуговують на увагу, оскільки позивач мав можливість звернутися до нотаріуса за своїм місцем проживання для посвідчення заяви про прийняття спадщини та направити таку заяву до нотаріуса за місцем відкриття спадкової справи.

Поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини можуть бути визнані лише ті обставини, які пов'язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Саме така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року (справа № 6-85цс12), 14.09.2016 (справа № 6-1215цс16), від 04.11.2015 року (справа № 6-1486цс15).

Позивач не надав доказів відсутності у нього об`єктивної можливості дізнатися про смерть матері, оскільки він лише з власної волі не цікавився життям матері протягом семи років до її смерті.

Так, у даній справі не підлягають встановленню обставини про перебування матері позивача у безпорадному стані та надання останнім їй допомоги, проте встановлення факту відсутності спілкування між позивачем та матір`ю має істотне значення для з`ясування поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд не повинен був встановлювати ці обставини колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальний дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Доказів про те, що нотаріус, який відкрив спадкову справу знав або міг знати про наявність у спадкодавця спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, місце його проживання чи роботи не надано, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можна визнати обґрунтованими.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, на які посилається позивач як на підставу позову не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов'язані з об`єктивними, непереборними труднощами для вчинення цих дій.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 23.04.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик