Справа № 204/117/19
Провадження № 2/204/635/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Погорілого О.В.,

за участю представника відповідача адвоката Синько А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким:

- визнати договір оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на першому поверсі, загальною площею 132,6 м2, від 31 грудня 2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 - припиненим;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 31 грудня 2013 року між ним - фізичною особою ОСОБА_1 та відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , було укладено договір оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на першому поверсі, загальною площею 132,6 м2. Строк дії договору встановлено 1093 дні. Строк дії укладеного договору сплинув 28 грудня 2016 року. Згідно умов п. 4.1 договору оренди нежитлового приміщення, у разі коли за один місяць до закінчення договору, орендар не отримав заяви про припинення договору, договір вважається подовженим на той же самий строк на тих же самих умовах. Враховуючи, що жодна сторона не подавала заяви про припинення договору, строк дії договору подовжений до 26 грудня 2019 року. Однак, відповідач в односторонньому порядку змінив суму орендної плати без укладання додаткової угоди. Позивач зазначив, що відповідач за період 2016 - 2018 років не надала доказів перерахування та сплати податку з доходів фізичних осіб та військового збору на вимоги позивача, які було висловлено як усно, так і письмово; відповідач, або умисно відмовляється отримувати кореспонденцію поштою, або не перебуває за адресою, вказаній у договорі, тому у позивача відсутня можливість спілкування та обговорення умов та інших питань, пов`язаних з виконанням договору оренди. Такі дії відповідача позивач розцінює як умисне перешкоджання позивачу здійснення своїх обов`язків, як орендодавця та платника податків. У зв`язку з тим, що відповідач не надає відомостей щодо сплачених обов`язкових зборів та податків, позивач позбавлений можливості контролювати стан надходжень та сплати платежів, як платник податків та реалізувати свої права на отримання субсидії та запобігти штрафним санкціям з боку фіскальних органів у разі неналежної сплати податків або порушення строків, розміру податків. Крім того, причиною припинення договору оренди з відповідачем є бажання позивача здійснювати підприємницьку діяльність, видом діяльності якої має бути здавання приміщення в оренду, для чого позивачу необхідно припинити укладений з відповідачем договір оренди, та укласти новий договір. Однак, відповідач уникає укладання нового договору, а також уникає від перемов з позивачем. Істотним порушенням умов договору позивач вважає факт невідповідності місячної орендної плати за договором Рішенню Дніпропетровської міської від 15.11.2017 року № 11/26 та 19.12.2018 року № 5/39, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити. 02.05.2019 відповідачем було подано відзив на позовну заяву.

Вислухавши позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що 31.12.2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди нежилого приміщення, відповідно до якого ОСОБА_1 передав фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 у строкове платне користування нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розміщене на першому поверсі, загальна площа приміщення, що орендується 132, 6 кв.м.

Відповідно до п.3.1. договору за згодою сторін орендна плата за орендне користування приміщенням, що орендується становить 5200 грн. за повний місяць, з яких 4420 грн. орендар сплачує орендодавцю, 780 грн. (15%) як податковий агент утримує та перераховує в якості податку з доходів фізичних осіб у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 3.2. договору сторони узгодили, що орендна плата та інші платежі індексації не підлягають. Орендна плата збільшується сторонами, але не раніше ніж через 12 місяців з дати, вказаної в п. 3.1. договору, не частіше ніж один раз в дванадцять місяців, і не більше ніж на 10 % (арк.с.4).

31.12.2013 року сторонами складено АКТ прийому - передачі нежилого приміщення в оренду згідно договору № 1 оренди нежилого приміщення від 31.12.2013 року (арк.с.90).

Відповідно до п. 4.1. договору оренди нежитлового приміщення, укладеного 31.12.2013 року між фізичною особою ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 договір діє протягом 1093 календарних днів. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору за один місяць до закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, що передбачені договором (арк.с.5).

Встановлено, що між сторонами були укладені наступні додаткові угоди до договору від 31.12.2013 року, так відповідно до додаткової угоди від 01.01.2015 року до договору № 1 оренди нежилого приміщення від 31.12.2013 року, сторони доповнили п. 3.1. договору наступним: орендна плата за орендне користування приміщенням, що орендується з 01.01.2015 року за повний місяць складає 6000 грн. Орендар, як податковий агент орендодавця утримує та перераховує податок з доходів фізичних осіб у порядку та розмірі встановлених чинним законодавством. Частина орендної плати за період з 01.01.2015 року по 01.08.2015 року за кожний окремий місяць у розмірі 5200 грн. сплачується орендарем згідно п. 3.4. договору оренди, залишок орендної плати за період січень - серпень 2015 року. у загальному розмірі 6400 грн. сплачується орендарем у строк по 01 вересня 2015 року (арк.с.91).

Відповідно до додаткової угоди від 01.01.2016 року до договору № 1 оренди нежилого приміщення від 31.12.2013 року сторони доповнили п. 3.1. договору наступним: орендна плата за орендне користування приміщенням, що орендується з 01.01.2016 року за повний місяць складає 7400 грн. Орендар, як податковий агент орендодавця утримує та перераховує податок з доходів фізичних осіб у порядку та розмірі встановлених чинним законодавством. Частина орендної плати за період з 01.01.2016 року по 01.05.2015 року за кожний окремий місяць у розмірі 6000 грн. сплачується орендарем згідно п. 3.4. договору оренди, залишок орендної плати за період січень - квітень 2016 року у загальному розмірі 4200 грн. сплачується орендарем у строк по 01 травня 2016 року (арк.с.92).

Відповідно до додаткової угоди від 01.01.2017 року до договору № 1 оренди нежилого приміщення від 31.12.2013 року сторони домовились викласти п. 3.1. у наступній редакції: «За згодою сторін орендна плата за орендне користування приміщенням з 01.01.2017 року складає 8800 грн. за повний місяць (арк.с.93).

Згідно наданих платіжних доручень ФОП ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 послуги оренди приміщення відповідно до договору № 1 від 31.12.2013 року (арк.с.94, 97, 100, 103, 106, 109, 112, 115, 118, 121, 124, 127, 130, 133, 136, 139,142, 145, 148, 151, 154, 157, 160, 163, 166, 169, 172, 175, 178, 181, 184, 187, 190, 193, 196, 199, 202, 205, 208, 211, 214).

З наданих платіжних доручень ФОП ОСОБА_2 вбачається сплату податку з доходу фізичної особи ОСОБА_1 (арк.с.95, 98, 101, 104, 107, 110, 113,116, 119, 122, 125, 128, 131, 134, 137, 140, 143, 146, 149, 152, 155, 158,161, 164, 167, 170, 173, 176, 179, 182, 185, 188, 191, 194, 197, 200, 203, 206, 209, 212, 215).

Відповідно до наданих платіжних доручень ФОП ОСОБА_2 сплачено військовий збір фізичної особи ОСОБА_1 (арк.с.96, 99, 102, 105, 108, 111, 114, 117, 120, 123, 126, 129, 132, 135, 138, 141, 144, 147, 150, 153, 156, 159, 162, 165, 168, 171, 174, 177, 180, 183, 186, 189, 192, 195, 198, 201, 204, 207, 210, 213, 216).

Таким чином, відповідно до матеріалів справи встановлено, що орендар сплачує кожного місяця орендну плату орендодавцю, а також утримує та перераховує до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Також, встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради від 15.11.2017 року № 11/26 затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб у гривнях у залежності від функціонального використання і місцезнаходження об`єкта оренди (арк.с.8-11).

Рішенням Дніпровської міської ради від 19.12.2018 року № 5/39 затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб у гривнях у залежності від функціонального використання і місцезнаходження об`єкта оренди (арк.с.12-15).

Відповідно до п. 4.11 договору оренди дострокове припинення договору можливо лише у випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підписавши договір оренди від 31.12.2013 року сторони засвідчили, що досягли згоди з усіх істотних умов договору, що підтверджено позивачем в судовому засіданні, тобто між сторонами виникли договірні правовідносини.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 652 ЦК України передбачено зміну або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Так, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до укладеного сторонами договору він може бути розірваний, з підстав, передбачених Законодавством України.

Ініціатором розірвання договору є ОСОБА_1 - орендар. Згоди обох сторін договору на його розірвання немає.

Таким чином, при вирішенні питання щодо можливості розірвання договору на вимогу орендодавця підлягають встановленню обставини неналежного виконання орендарем - ФОП ОСОБА_2 своїх обов`язків щодо оренди нежитлового приміщення.

Підставами для розірвання укладеного договору оренди позивач зазначив: зміна в односторонньому порядку орендарем орендної плати; відсутність можливості орендодавця спілкуватися та обговорювати умови виконання договору оренди з орендарем, бажання позивача здійснювати підприємницьку діяльність в якості фізичної - особи підприємця, видом діяльності якого буде здача майна в оренду, невідповідність місячної орендної плати за договором Рішенню Дніпропетровської міської ради, зміна обставин та умов у суспільстві та країні протягом 2013 - 2014 року.

Однак, вказані позивачем обставини, відповідно до вимог ст.ст. 651, 652 ЦК України не можуть бути прийняті судом, як такі, які істотно змінили обставини, якими сторони керувалися на час укладення договору.

Так, позивачем у позові зазначено, що відповідачем без його згоди була змінена сума орендної плати без укладання додаткової угоди, однак, дане твердження в судовому засіданні про те, що відповідачем без згоди позивача була змінена сума орендної плати спростовується письмовими доказами, які підтверджують факти укладання сторонами додаткових угод від 01.01.2015 року, 01.01.2016 року, 01.01.2017 року, додаткові угоди підписані обома сторонами, що не заперечувалось, та підтверджено в судовому засіданні позивачем. Таким чином, сума орендної плати погоджена сторонами в добровільному порядку, сторонами досягнуто домовленості, та підписано додаткові угоди до нього, відповідно до укладеного договору оренди.

Крім того, позивачем зазначено, як порушення умов договору оренди з боку відповідача, неможливість спілкування та обговорення укладеного договору орендодавця з орендарем, однак, позивачем не доведено вказану обставину, та істотність даної обставини, як порушення його прав.

Інші твердження позивача про необхідність припинення договору оренди, у зв`язку з бажанням позивача здійснювати підприємницьку діяльність в якості фізичної - особи підприємця не є підставою для припинення та розірвання договору оренди відповідно до укладеного сторонами договору оренди, а також відповідно до норм діючого законодавства.

Позивач, крім того зазначив, що укладений договір оренди між ним та відповідачем слід визнаним припиненим з підстави, що сума орендної плати за договором не відповідає розміру місячної орендної плати Рішенню Дніпропетровської міської ради від 15.11.2017 року № 11/26 та 19.12.2018 року № 5/39, однак, між сторонами існують договірні відносини, істотні умови договору погоджено сторонами у договорі, зокрема розмір місячної орендної плати узгоджено сторонами у договорі від 31.12.2013 року, та змінювався сторонами відповідно до умов укладених додаткових угод. Крім того, позивачем в судовому засіданні не доведено, що він звертався до відповідача після 15.11.2017 року з пропозицією внести зміни до договору оренди, зокрема щодо розміру щомісячної орендної плати.

Посилання позивача на те, що договір оренди слід визнати припиненим, у зв`язку з тим, що з моменту укладання договору оренди істотно змінились обставини внаслідок подій 2013 - 2014 років, останнім не підтверджені та не доведені, крім того, з моменту підписання договору позивач не був позбавлений можливості під час укладання додаткових угод внести відповідні зміни до нього, або розірвати договір в порядку, який ним передбачений.

Обставини неналежного виконання умов договору оренди відповідачем, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не обґрунтовані позивачем належними доказами, як того вимагає ст.77 ЦПК України; проте відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, позивач просив суд визнати договір оренди припиненим, при цьому, у позовній заяві посилався на норми Цивільного кодексу, які визначають умови для розірвання договору, а саме ст.ст. 651, 652 ЦК України, та якими не визначено підстав для визнання договору припиненим.

Відповідно до ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Однак, при розгляді справи судом, не встановлено жодної з зазначених підстав, передбачених законом, які б мали наслідком визнання договору припиненим.

Таким чином, вказані позивачем доводи про наявність підстав для розірвання договору оренди є неприйнятними.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Розглядаючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п.п.1, 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути, як правочини, так і інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з позовом, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права чи інтересу позивача, оскільки відсутні докази порушення, оспорювання або не визнання його прав відповідачем.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим останній не виконав вимоги Закону.

Інші посилання позивача та його представника є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається останній, не ґрунтуються на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст. 11,15,203,651,652 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення договору оренди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар