Справа № 304/284/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Куштан Б.П., Готра Т.Ю.,

секретаря: Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду від 14 травня 2018 року у справі №304/284/18 (Головуючий: Шешеня М.О.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю., ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2009 року за реєстраційним номером 28919572 про реєстрацію прав власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 листопада 1987 року батько позивача ОСОБА_4 за договором дарування подарував їй Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Разом з цим, як зазначено у листі РКП «БТІ Перечинської районної ради» № 117 від 08 жовтня 2015 року, за особистою заявою ОСОБА_4 20 листопада 2009 року вищезазначене домогосподарство було за ним зареєстроване в цілому, що у свою чергу призвело до того, що позивач, маючи в наявності договір дарування з відміткою про реєстрацію такого, залишається неповноцінним власником частини належного їй майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивачки ОСОБА_4 помер.

У подальшому, 13 лютого 2017 року з метою прийняття спадщини за померлим батьком позивач подав до нотаріуса заяву, в якій повідомила, що 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 належить їй на підставі договору дарування. У відповідь нотаріус повідомила, що у разі незгоди з правильністю проведення РКП БТІ Перечинської районної ради державної реєстрації прав власності на спірний будинок, позивачу необхідно звернутися до суду з вимогою про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки згідно повідомлення Перечинської районної ради, яке видало відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_4 , свою діяльність не проводить, а районна рада займається виключно питаннями архіву та наданням відповідної інформації, позивач змушена звернутися до суду до державного реєстратора як такої, що на сьогоднішній день наділена повноваженнями скасування відповідного запису про право власності на спірний будинок. У травні 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таку відмову позивач вважає такою, що порушує її майнові права та інтереси і на підставі наведеного просила суд позов задовольнити.

Рішенням Перечинського районного суду від 14 травня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2009 року за реєстраційним номером 28919572 про реєстрацію права власності на Ѕ будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 - скасовано.

У рещті позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_14 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як перед укладенням договору дарування інвентаризаційна справа не заводилася, дарування відбулося без технічного паспорту, без попереднього оформлення свідоцтва про право власності на дарителя ОСОБА_4 , без первинної реєстрації будинковолодіння на дарителя ОСОБА_4. Нотаріальна копія вказаного договору зроблена 07.09.2000 року державним нотаріусом Ганчак Е.В. і очевидно, що 05.11.1987 року при укладенні договору дарування Ѕ частки даритель ОСОБА_4 не надав нотаріусу договір дарування вказаного будинку від 17.07.1975 року, бо не було б відмічено у тексті договору, як підстава володіння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату час і місце розгляду вона та її представник ОСОБА_6 були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Встановлено, що 05 листопада 1987 року ОСОБА_4 , який був батьком позивача ОСОБА_7 уклали договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_8 прийняла у дар Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Даний договір дарування був посвідчений нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.Ю., зареєстрований в реєстрі за №725, а також зареєстрований 26 червня 2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації за №46.

Зі змісту договору дарування від 05.11.1987 року вбачається, що ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_9 , яка діє від імені неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як опікун в частині підписання договору дарування будинку згідно рішення виконкому Дубринської сільської ради №36 від 17 липня 1987 року укладали цей договір і зазначена помилка у році народження, так як ОСОБА_11 , яка змінила прізвище після одруження народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 є одна і та сама особа і ніким не оспорюється та не заперечується сторонами.

Згідно ст.243 ЦК Української РСР (1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільної корисної мети.

Договір дарування 05 листопада 1987 року ніким не оспорено і є чинним.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: нерухоме мано - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяла на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно п.1 ч.2 ст.9 вищезазначеного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею ст.24 вищезазначеного Закону визначені підстави відмови в державній реєстрації прав та обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена (ч.4 ст.24 Закону).

Підставою відмови держаного реєстратора у проведенні державної реєстрації речового права на нерухоме майно було те, що державним реєстратором було встановлено суперечність між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: що відповідно до реєстраційного запису, зробленого 26.06.2000 року Ужгородським державним міжрегіональним виробничим підприємством технічної інвентаризації на договорі дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за №725, 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_12 .

Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно вищезазначений будинок у цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 20 листопада 2009 року, реєстраційний номер майна: 28919572.

Таким чином, наявність запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №28919572 на будинок АДРЕСА_1 , згідно якого даний житловий будинок у цілому зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин суперечить ч.4 ст.41 Конституції України, ст.ст.321-328 ЦК України, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, а також те, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори 05 листопада 1987 року за №725, 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_12 .

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 20 листопада 2009 року за реєстраційним номером 28919572 про реєстрацію права власності на 1/2 будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 підлягає скасуванню.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи та не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки договір дарування від 05 листопада 1987 року не скасований і є чинним.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перечинського районного суду від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой