Справа № 444/1483/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/811/393/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, її преставника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третьої особи: Реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла її бабця ОСОБА_6

13 липня 2010 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно за заповітом: будинок АДРЕСА_1, який належить до колгоспної суспільної групи господарств.

Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6, яка перебувала в шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, проте не встигла її оформити офіційно.

Позивач звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на спадкове майно: будинок в АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що є сином рідного брата ОСОБА_7 - ОСОБА_8, який помер у 2008 році, тобто такий доводиться померлому спадкодавцю племінником.

Зазначав про те, що у його дядька ОСОБА_7 був син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав у Прибалтиці, зазначені обставини щодо родинних зв'язків підтверджував витягами з Державного реєстру актів цивільного стану.

Син ОСОБА_7 приїздив із Прибалтики на похорон батька у 2011 році та мав намір успадкувати родинний будинок, однак у 2014 році помер у Латвії.

У нього в Прибалтиці залишилось проживати двоє дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, які є громадянами Латвії та постійно там проживають, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих в Латвії та копіями паспортів громадян Латвії.

Із листа від родини з Прибалтики дізнався, що син померлого, а його дядько, не успадкував родинний будинок та його діти у листі просили оформити спадщину за собою (ОСОБА_4.).

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року первісний позов ОСОБА_2 до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третьої особи : Реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції про визнання права власності - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме на житловий будинок в АДРЕСА_1, загальна площа якого становить 71,0 кв.м., житлова 31.3 кв. м., допоміжна 24,2 кв.м. з господарськими будівлями.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про визначення додаткової о строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, що частка ОСОБА_12, як члена колгоспного двору залишилась не відокремленою та помилково включена до спадкового майна. При цьому, останній член колгоспного двору - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_9.

Вказує, що позивач за первісним позовом у даному випадку не має права спадкування ні частки ОСОБА_7 ні частки ОСОБА_12, ні частки ОСОБА_7.

Також зазначає, що судом невірно встановлено, що ОСОБА_6 як член колгоспного двору мала частку у колгоспному майні, оскільки вступила до нього у січні 1990 року та жодних доказів позивачкою в підтвердження участі працею чи коштами в господарстві двору не надано.

Перед та після смерті голови колгоспного двору ОСОБА_6 не проживала у спірному домоволодінні, а тому не може вважатись такою, що прийняла спадщину за своїм чоловіком.

Крім цього, із довідки Жовківського районного відділу ГУ ДМС України у Львівській області від 09 квітня 2016 №500 ОСОБА_6 була зареєстрована в с. Монастирок, а відтак жодних доказів щодо проживання у с. Замок позивачем не надано, а судом не досліджено.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 перебуваючи у Латвії постійно допомагав батькові фінансово та своїми коштами брав участь в підтриманні будинку та його прибудинкової території. Ці факти також можуть бути підтверджені показами свідками, однак судом не досліджувались. Натомість, участь ОСОБА_6 в господарстві двору була незначною та недовготривалою у зв'язку із його припиненням.

Крім цього посилається на те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини у їх сукупності є такі:

постійне проживання спадкоємців померлого у Латвії, внаслідок чого не було відомо про неприйняття ними спадщини;

тривале перебування апелянта на постійній роботі у м. Санкт-Петербург з 25 вересня 2011 до 01 серпня 2015 року, що підтверджується довідкою, яка наявна у матеріалах справи;

повідомлення спадкоємців першої черги про неприйняття спадщини та прохання оформити право власності на спадкове майно за собою, лише у липні 2015 року;

ОСОБА_7 після смерті батька фактично вступив в управління спадковим майном, а тому в апелянта не було підстав вважати спадщину не прийнятою.

Просить рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 - відмовити.

08 жовтня 2018 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є неправдивими та є такими, що вводять суд в оману. Вважає рішення суду законним, в зв»язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, та його представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про визнання права власності, суд виходив з тих обставин, що померла ОСОБА_6 була членом колгоспного двору по АДРЕСА_1., а докази, які б вказували на втрату померлою ОСОБА_6 станом на 15 квітня 1991 року права на частку в майні колгоспного двору, відсутні, в зв»язку з чим спірний будинок увійшов до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, успадкованого ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позовом ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходив з тих обставин, що правові підстави для визначення ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, оскільки неприйняття спадщини іншими родичами померлого через смерть одно з них, необізнаність інших про наявність спадщини та її неприйняття, не можуть бути поважними причинами пропуску такого строку.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла бабця ОСОБА_2 - ОСОБА_6.

Після її смерті залишилося спадкове майно за заповітом - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Даний будинок належить до колгоспної суспільної групи господарств, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Членами колгоспного двору станом на 30 червня 1990 року були: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Заповіт ОСОБА_6 написаний 13 липня 2010 року і посвідчений секретарем Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Такий не скасовано та не змінено. Із змісту заповіту вбачається, що все майно вона заповіла своїй онуці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадщину після - ОСОБА_6 позивач за первісним позовом ОСОБА_2 прийняла, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 39867797 від 13 березня 2015 року.

ОСОБА_6 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно довідки Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 18 вересня 2014 р. № 784, ОСОБА_6 проживала із своїм чоловіком до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 і вели спільне господарство в с. Замок Жовківського району Львівської області. У веденні господарства їм допомагала онука ОСОБА_2 (т.1 а.с.11).

ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, але не встигла її оформити офіційно.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася в Рава-Руську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1. Рава-Руською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 було відмовлено у зв'язку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на майно.

Згідно довідки Червоноградського МБТІ № 5049 від 04 листопада 2014 року станом на 31 грудня 2012 р. право власності на будинок АДРЕСА_1 не оформлялося.

За життя ОСОБА_7 заповітів не складав.

Із Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 р. вбачається, що позов ОСОБА_2 задоволено, визначено їй додатковий двомісячний строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8. Рішення набуло законної сили 24 січня 2015 р. (а.с. 110 спадкова справа).

У відповідності до ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину за умови, що такий постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або у визначений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22 лютого 12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, що в подальшому стало причиною звернення до суду.

Згідно пп. 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Відповідно до закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" введеного в дію з 01 січня 2013 року, реєстрація нерухомого майна проводиться Державною реєстраційною службою Мінюсту України за рішення суду.

Згідно із ст. 392 ЦК України, передбачено захист порушеного права шляхом подання позовної заяви про визнання права власності.

Відповідно до вимог п.1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 2008 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в майні.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року із змінами, внесеними згідно ПВС України №13 від 25 грудня 1992 року № 15 від 25 травня 1998 року передбачено, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена двору і поширюється на випадки припинення двору з 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи витягах з господарської книги за період 01 січня 1986 року до 01 січня 1990 року, ОСОБА_6 була членом колгоспного двору (домогосподарства) по АДРЕСА_2 та членом колгоспу ім. Івана Франка. У зв'язку із одруженням 10 грудня 1987 року вона вибула із вказаного господарства до с. Замок (а. с. 213).

Погосподарська книга вказаного господарства за період з 01 січня 1990 року не містить запису про ОСОБА_6 як члена господарства (а.с. 212).

У той же час, за вказаний період (з 01 січня 1990 року) ОСОБА_6 вказана як член господарства, головою якого є її чоловік ОСОБА_7 (погосподарська книга домогосподарства по АДРЕСА_1 (а.с. 211).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2, що оформлена Замківською сільською радою у вересні 2014 року (а. с. 12), у будинку АДРЕСА_1, що є колгоспним двором, станом на 30 червня 1990 року були зареєстровані та проживали: ОСОБА_7 - голова двору та ОСОБА_6 - дружина.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верхрвного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що померла ОСОБА_6 була членом колгоспного двору по АДРЕСА_1. Суд вірно звернув увагу, що докази, які б вказували на втрату померлою ОСОБА_6 станом на 15 квітня 1991 року права на частку в майні колгоспного двору, відсутні, в зв»язку з чим наявні підстави вважати, що спірний будинок увійшов до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6, успадкованого ОСОБА_2 13 березня 2015 року. З тих підстав колегією суддів було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_14 про витребування у Замківської сільської ради оригіналів по господарських книг господарства за адресою: АДРЕСА_1 за період з 1958 до 01 січня 1991 року.

Окрім цього, слід зазначити, що до 15 квітня 1991 року у ОСОБА_12, як колишньої дружини ОСОБА_7, яка померла у 1981 році не збереглося право на частку в майні колгоспного двору. Окрім цього, син ОСОБА_12 та ОСОБА_7 - ОСОБА_7 який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року не був членом колгоспного двору.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильності висновків того, що ОСОБА_6 мала право на частку в майні колгоспного двору, а також, що вона прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_7

Щодо позову третьої особи ОСОБА_4 про надання додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15, то суд вірно зазначив, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такий висновок суду узгоджується із правими позиціями Верховного Суду відображеними в Постановах від 06 червня 2018 року у справі №592/9058/17-ц та від 15 серпня 2018 року у справі №234/9890/16-ц.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 705/3890/16-ц, провадження № 61-18875св18 (ЄДРСРУ № 75691382), від 05 вересня 2018 року у справі № 178/560/16, провадження № 61-18010св18 (ЄДРСРУ № 76673164), від 20 вересня 2018 року у справі № 385/483/17, провадження № 61-16102св18 (ЄДРСРУ № 76859659) та ін.

Постійне проживання спадкоємців померлого у Латвії, тривале перебування ОСОБА_4 на постійній роботі у м. Санкт-Петербург з 25 вересня 2011 до 01 серпня 2015 року, повідомлення спадкоємців першої черги про неприйняття спадщини та прохання оформити право власності на спадкове майно за ним, лише у липні 2015 року, фактичний вступ в управління спадковим майном після смерті ОСОБА_7, який мав право на спадкування після смерті ОСОБА_7, однак який таке не успадкував, не є підставами для визначення додаткового строку ОСОБА_4 для прийняття спадщини яка відкрилася після смерті його дядька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7.

З тих підстав колегією суддів було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_14 про виклик в судове засідання для допиту в якості свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що правові підстави для визначення ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, оскільки неприйняття спадщини іншими родичами померлого через смерть одно з них, необізнаність інших про наявність спадщини та її неприйняття, не можуть бути поважними причинами пропуску такого строку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.