ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/8909/18

Номер провадження 22-ц/816/2409/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності представників відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 січня 2019 року в складі судді Алфьорова А.М. ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 23 січня 2019 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумирембуд» про визнання договору поставки недійсним,

в с т а н о в и в :

7 липня 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду і свої вимоги мотивував тим, що 15 січня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір поставки № 1501, за умовами якого у порядку та на умовах зазначених Договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент яких визначені у специфікації, яка додається до договору і є його невід`ємною частиною. Наполягає на тому, що товар за договором поставки не передавався і даний правочин вчинений усупереч його волі, внаслідок застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку відповідача, а тому просив ухвалити судове рішення, яким визнати договір поставки недійсним.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_4 з вказаним рішенням суду не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свої вимоги заявник апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд у порушення вимог процесуального закону не задовольнив клопотання відповідача про виклик свідків, не відклав розгляд справи, розглянув справу не об`єктивно, що призвело до необґрунтованого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, а тому відповідно до вимог передбачених ч.3 ст.368 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне слухати справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, які заперечили проти задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 15 січня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір поставки №1501, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язався купити (прийняти та оплатити) товари, кількість, асортимент яких зазначені у специфікації, яка додається до договору і є його невід`ємною частиною (а.с. 8-9).

На виконання умов договору поставки позивач передала відповідачу товар на загальну суму 35175 грн згідно з видатковою накладною № 17138 від 15 січня 2013 року (а.с. 28).

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору поставки недійсним, суд першої інстанції вважав, що на момент укладення даного договору волевиявлення позивача ОСОБА_4 було вільним і відповідало його внутрішній волі, укладений договір був спрямований на реальне настання правових наслідків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач, звертаючись з позовом до суду в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ст.231 ЦК України, якою передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Законодавець визначає, що найчастіше акт насильства становить кримінальне діяння, однак ст.231 ЦК України безпосередньо не пов`язує недійсність правочину з вчиненням лише кримінальних дій. Факт насильства для визнання правочину недійсним може встановлюватися також у цивільному процесі.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду належних та обґрунтованих доказів щодо наявності факту насильства з боку відповідача або інших осіб при укладенні ним договору поставки.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних прав відповідача, зокрема з приводу не вирішення його клопотань про виклик свідків, є безпідставними.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 звертаючись до місцевого суду із письмовою заявою про виклик свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в порушення вимог передбачених ч.2 ст.84, ч.2 ст.91 ЦПК України не зазначив про обставини, які можуть підтвердити дані особи.

Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_7 , який є директором 3-ї особи ТОВ «Сумирембуд» вбачається, що Товариство не є стороною даного правочину і ні Товариству ні йому особисто нічого невідомо про обставини укладення оспорюваного договору поставки.

Відсутні в матеріалах справи і докази на підтвердження звернення позивача до правоохоронних органів із відповідними заявами про вчинення щодо нього кримінального правопорушення та про прийняті органами слідства процесуальні рішення з цього питання.

Місцевим судом тричі за клопотаннями позивача та його представників відкладалось слухання справи, але в судове засіданні вони так і не з`явились і належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог не надали.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позивач, після укладення оспорюваного договору поставки від 15 січня 2013 року до липня 2018 року не звертався до суду за захистом свого порушеного права і не оспорював його з підстав вчинення його під впливом насильства, а оспорив даний правочин лише після того, як ФОП ОСОБА_1 звернулась до нього з позовом про стягнення коштів за договором поставки і рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 28 грудня 2018 року у справі № 591/3802/15-ц позов було задоволено і стягнуто з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором, інфляційні витрати та три відсотки річних (а.с. 58-59).

За встановлених у справі обставин та з урахуванням зібраних у ній доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача про визнання договору поставки недійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 08 травня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. Г. Хвостик