Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 755/29834/14-ц

провадження № 61-5750 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), ПогрібногоС. О., Черняк Ю. В.

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом)- ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_4,

відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк»,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у складі судді Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк» (далі - ПАТ «Апекс-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути заборгованість у розмірі 900 117,87 грн, яка складається із 564 615,00грн - заборгованість за кредитом, 79 357,84 - заборгованість за процентами за користування крнедитом? 297 778,32 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 535, 37 грн - пеня за прострочення сплати процентів, 31 831, 14 грн - штраф.

Після ухвалення постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року позивачем змінено позовні вимоги. Просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 991 958,41 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 564 615,00 грн, заборгованості за нарахованими та простроченими процентами у розмірі 209 182,18 грн, пені за несвоєчасно сплачений кредит - 688 830,30 грн, пені за несвоєчасно сплачені проценти - 114 194,21 грн, індексу інфляції на суму заборгованості за кредитним договором - 415 136,72 грн.

У січні 2015 року ОСОБА_4 як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору звернулася до суду з позовом до ПАТ «Апекс-Банк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що спірний договір укладено під час зареєстрованого шлюбу її з ОСОБА_4, проте згоди йому на вчинення правочину, який виходить за межі дрібного побутового вона не надавала. Оскаржуваний договір ставить її сім'ю у вкрай невигідне становище, що призвело до погіршення їх матеріального становища.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Апекс-Банк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання недійсним пункту 4.1 кредитного договору від 08 червня 2012 року № ФКЛ/080612/1, укладеного між ПАТ «Апекс-Банк» та ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що умови пункту є несправедливими, усупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Справа розглядаласясудами неодноразово.

Короткий зміст постанови Верховного Суду України

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд судових рішень задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховним Судом України висловлено правовий висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязаньза кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідповідальності за одне і те саме порушення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року позов ПАТ «Апекс-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Апекс-Банк» заборгованість за договором від 08 червня 2012 року № ФКЛ/080612/1, станом на 14 квітня 2016 року, у розмірі 1 991 958,41 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 564 615,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 209 182,18 грн, пені за несвоєчасно сплачений кредит за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 688 830,00 грн, пені за несвоєчасно сплачені проценти за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 114 194,21 грн, інфляційні втрати - 415 136,72 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Апекс-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Апекс-Банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 08 червня 2012 року, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 14 квітня 2016 року становить 1 991 958,41 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Апекс-Банк». Щодо позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для його задоволення. Стосовно обізнаності третьої особи про укладення кредитного договору вказав, що ОСОБА_4 08 червня 2012 року надала письмову згоду на укладення кредитного договору її чоловіком ОСОБА_3 з ПАТ «Апекс-Банк».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову, задоволення зустрічного позову та позову третьої особи.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5

14 грудня 2016 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ПАТ «Апекс-Банк» на касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5

08 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

У лютому 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено суддю-доповідача Ступак О. В.

21 березня 2018 року ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду заяву судді Ступак О. В. про самовідвід задоволено.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Олійник А. С.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року відмовлено ТОВ «ФК «Артфінброк» про залучення у справі правонаступника та заміну ПАТ «Апекс-Банк» у справі правонаступником ТОВ «ФК «Артфінброк».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправомірно стягнено пеню за період, який перевищує один рік, розрахунок позивача є неправильним, необґрунтованим та недоведеним. Умови пункту 4.1. кредитного договору (пеня 0,2 проценти в день) суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною, а отже, стягнення заборгованості за позовом є незаконним. Не надано належної оцінки факту відсутності згоди ОСОБА_4 на укладення кредитного договору. Не застосовано пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо неправомірності нарахування пені більш як за один рік. Не звернуто уваги на правовий висновок Верховного Суду України, що строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки починає свій перебіг не з моменту прострочення платежу, а з дати, що визначається шляхом зворотного підрахунку шести місяців від дати звернення позичальника з позовом. Не взято до уваги, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що банк заперечує проти касаційної скарги в повному обсязі. Відповідно статті 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач неправильно тлумачить зміст частини другої статті 260 ЦК України, ототожнюючи порядок обчислення позовної давності зі строком позовної давності. Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості та він не зазначає суми заборгованості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08 червня 2012 року між ПАТ «Апекс-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ФКЛ/080612/1, відповідно до умов якого відповідач отримав відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 165 000,00 грн строком до 05 червня 2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19 процентів річних.

Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення (з дати виникнення простроченої заборгованості до дати погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення).

Згідно з пунктом 8.9 кредитного договору сторони домовились про встановлення строку позовної давності за цим договором - п'ять років.

17 квітня 2013 року, 10 лютого 2014 року, 12 травня 2014 року між ПАТ «Апекс-Банк та ОСОБА_3 укладені додаткові угоди до кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року, згідно з якими внесено зміни щодо суми ліміту кредиту у розмірі 565 000,00 грн, але дата остаточного погашення залишилась незмінною - 05 червня 2014 року.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів, що підтверджується заявами на видачу готівки та виписками з особового рахунку.

ОСОБА_3 скористався кредитними коштами, проте свої зобов'язання за кредитним договором № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 14 квітня 2016 року у нього перед ПАТ «Апекс-Банк» утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Згідно з розрахунком загальна сума заборгованостіОСОБА_3 за кредитним договором № ФКЛ/080612/1 від 08 червня 2012 року станом на 14 квітня 2016 року становить 1 991 958,41 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 564 615,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 209 182,18 грн, пені за несвоєчасно сплачений кредит у період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 688 830,30 грн, пені за несвоєчасно сплачені проценти в період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 114 194,21 грн, інфляційні втрати - 415 136,72 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 8.9 кредитного договору сторони досягли домовленості про те, що позовна давність за цим договором установлюється у п'ять років.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині пропуску строку позовної давності банком, суд апеляційної інстанції встановив, що при укладенні договору від 08 червня 2012 року сторони збільшили строк позовної давності до п'яти років, отже, в цій частині доводи апеляційної скарги суд перевірив та відхилив.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції на підставі поданих стороною позивача доказів дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Апеляційний суд перевірив правильність розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 Суди виходили з того, що ОСОБА_3 не надав свого розрахунку зоборгованості за кредитним договором, тобто не спростував у цій частині доводи позивача.

Дійшовши висновку, що розмір неустойки не підлягає зменшенню, оскільки судом не встановлено його значного перевищення розміру збитків, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором станом на 14 квітня 2016 року становить 1 991 958,41 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 564 615,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 209 182,18 грн, пені за несвоєчасно сплачений кредит в період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 688 830,30 грн, пені за несвоєчасно сплачені проценти в період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року - 114 194,21 грн, інфляційні втрати - 415 136,72 грн. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилався на те, що розрахунок заборгованості з оплати пені за ставкою понад 50 відсотків річних ставить відповідача у невигідне становище. Суд апеляційної інстанції перевірив ці доводи, виклав відповідні мотиви, та навів їх спростування.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо визначеного договором розміру пені, суд апеляційної інстанції встановив, що умовами пункту 4.1 кредитного договору встановлено, що сума пені становить 0,2 % від несплачених сум за кожен день прострочення платежу, що не перевищує 50% від суми кредиту, отже, ця умова договору не суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не свідчить про несправедливість умов договору. Апеляційний суд також виходив з того, що саме через дії ОСОБА_3 збільшувалася його заборгованість за кредитним договором і як наслідок збільшувалася сума пені.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавстя зокрема є справедливість, добросовість та розумність.

Згідно із частиною третьою статтею 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності.

Судами встановлено, що розмір неустойки - 688 830,30 грн не перевищує загальний розмір збитків - 1 991 958,41 грн, а тому суд не застосував до спірних правовідносин статтю 551 ЦК України.

Доводи касаційної скарги, що судами не надано належної оцінки факту відсутності згоди ОСОБА_4 на укладення кредитного договору не мають правового значення, оскільки судами встановлено, що ОСОБА_4 08 червня 2012 року надала свою письмову згоду на укладення її чоловіком ОСОБА_3 з ПАТ «Апекс-банк» кредитного договору та отримання кредиту у формі кредитної лінії у розмірі 165 000,00 грн, а також надала згоду на укладення будь-яких додаткових договорів до вищезазначеного кредитного договору (т. 1, а. с. 150) .

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги щодо законності та обгрунтованості судового рішення в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, які стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і додержання норм процесуального права, у зв'язку із чим не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати обставини та надавати оцінку доказам у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, зводяться до незгоди заявника з його висновками.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О.Погрібний

Ю. В.Черняк