КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року місто Київ.

Справа 367/237/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5770/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2018 року (у складі судді Пархоменко О.В., ( інформація про складання повного тексту ухвали відсутня) про забезпечення позову

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчука Григорія Івановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась заявник з вище зазначеноюзаявою про забезпечення позову. У заяві вказувала, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться справа № 367/237/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчука Григорія Івановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Згідно із статтею 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб. Таким є нерухоме майно - земельна ділянка площею 0,0608 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та будинок без чистового оздоблення, не введений в експлуатацію, що розташований на цій земельній ділянці.

Вказувала на те, що є підстави вважати, що дана земельна ділянка може бути відчужена на користь третіх осіб та в разі невжиття заходів забезпечення позову, виконаня рішення та ефективний захист прав позивача в межах заявлених вимог може бути ускладеним.

Так, відповідач з групою спільників 27.12.2017 року здійснив проникнення в будинок, пошкодивши вхідні двері, виламав та викрав замки, вмонтовані в ці двері та хотів заволодіти майном, що належить їй.

24.05.2018 року повторно відповідач проник в будинок, зламавши замки, які були вмонтовані нею після першого нападу, викрав майно, що належить їй, не санкціоновано втрутився в систему електропостачанняя будинку, зрізавши силовий кабель та пошкодивши лічильник електроенергії.

Відповідач вчиняє тиск на керівництво садового товариства з метою відключення їх від електроенергії, бо саме з цього будинку проходить кабель живлення до будинку № 40, в якому мешкає її родина разом з малолітніми дітьми. Своїми діями він хоче залишити їх без джерела енергії, а значить і тепла.

Зазначає, що слідчим відділом Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України щодо вчинення шахрайських дій, вчинених громадянином ОСОБА_1 та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Романом Олеговичем. Так, з червня 2018 року по цей час ОСОБА_2 є потерпілою в даному кримінальному провадженні № 0004849.

В звязку із викладеними обставинами заявниця просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0608 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2018 року заяву задоволено.Накладеноарешт на земельну ділянку площею 0,0608 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка на даний час належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою, 05 січня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви позивача.

Зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням статей 149-154 Цивільного процесуального кодексу України. В заяві про забезпечення позову позивача відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Прийнята ухвала суду повинна гарантувати реальну можливість захистити свої права Відповідачу-1, оскільки існує ризик спричинення йому збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими. В той же час, суд не викликав Позивача з метою з`ясування його майнового стану та не встановив заставу з метою забезпечення можливих збитків Відповідача-1 у зв`язку з необгрунтованим накладенням арешту на земельну ділянку.

В ухвалі суду вказується, що не накладення арешту на земельну ділянку може утруднити зробити неможливим виконання рішення, але жодним чином суд не обґрунтовує таку правову позицію. Будь-яких доказів про наміри відчуження земельної ділянки Відповідачем-1 суду не було надано. Інформація позивача в заяві про забезпечення позову про начебто проникнення відповідача-1 до будинку є недостовірною та взагалі не стосується земельної ділянки, договір купівлі-продажу якої хоче оскаржити Позивач.

Крім того, суд першої інстанції також не обґрунтував взаємозв`язок між позовною вимогою Позивача та заходом забезпечення позову у виді арешту земельної ділянки. Так, Позивач заявив позовну вимогу тільки немайнового характеру (визнання договору купівлі- продажу земельної ділянки недійсним), при цьому жодної майнової вимоги (про визнання права власності на земельну ділянку за Позивачем, витребування земельної ділянки тощо) до Відповідача не було заявлено, тому арешт земельної ділянки не може забезпечити вимогу не майнового характеру.

За таких обставин заявник вважає, що оскаржувана ухвала винесена внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що скасування ухвали суду та не вжиття заходів забезпечення призведе до неможливості захисту її прав та виконання рішення суду, якщо земельна ділянка перейде у власність до іншої особи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник доводи скарги підтримали.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечував .

Заслухавши доповідь судді Желепи А.В., учасників процесу, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач ОСОБА_2 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчука Григорія Івановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, в якій просить визнати недійсними договір від 19 січня 2017 року купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2017, що розташована АДРЕСА_1 та попередній договір від 30.01.2017, посвідчені приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчуком Г.І.

Враховуючи зміст позовних вимог, доводи поданої заяви, суд першої інстанції встановив, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, може утруднити виконання можливого рішення суду. Обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним з заявленими вимогами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення на законність постановленої ухвали не впливають, оскільки відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з заявою про вжиття таких заходів.

Доводи скарги з приводу невмотивованості ухвали щодо утруднення виконання рішення суду в разі не вжиття заходів забезпечення колегія суддів не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може не лише істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, але й ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів вважає, що в разі переходу права власності на спірну земельну ділянку, договір купівлі-продажу якої позивач просить визнати недійсним , позивач буде позбавлена можливості ефективно захистити свої права в межах даної справи, а змушена буде подавати нові позови з залученням нових власників. При цьому відсутність вимоги про повернення земельної ділянки та застосування реституції не спростовує висновок про неможливість ефективного захисту прав позивача в межах заявлених вимог, в разі відчуження земельної ділянки. В такому випадку , позивач зобов`язана буде залучати інших учасників процесу, та збільшувати позовні вимоги, оскільки рішення в справі за вже заявленими вимогами буде впливати на права нового власника, в разі, якщо відбудеться відчуження до вирішення спору.

Доводи скарги про те, що позивач не довела наміру відповідача в подальшому відчужувати спірну земельну ділянку також не мають правового значення, оскільки суд вірно встановив, та з обґрунтованою обачністю встановив, що таке відчуження є можливим.

Посилання на те, що арештом земельної ділянки, до вирішення справи по суті, відповідачу будуть завдані збитки є недоведеними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 травня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.