Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі головуючого-судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_5, приватний нотаріус Василівського державного нотаріального округу ОСОБА_6, про встановлення факту проживання спадкодавця разом зі спадкоємцем на момент смерті спадкодавця, зміну черговості спадкування, усунення від права на спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_5, приватний нотаріус Василівського державного нотаріального округу ОСОБА_6, про встановлення факту проживання спадкодавця разом зі спадкоємцем на момент смерті спадкодавця, зміну черговості спадкування, усунення від права на спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності. Позов обґрунтований тим, що 05.10.2016 року померла бабуся позивача ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: вул. Шахтарська, 22/24 в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Згідно ст. 1261 ЦК України право на спадкування після смерті ОСОБА_7 у черзі за законом мають її син ОСОБА_4, який вступив у спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину та син ОСОБА_5, який не виявляв бажання вступати у спадщину. Позивач є спадкоємцем другої черги. Протягом останніх років позивач проживав спільно із бабусею, яка постійно знаходилась в тяжкому фізичному стані в зв'язку із проблемами зі здоров'ям і потребувала стороннього догляду. З 2011 року позивач допомагав бабусі та доглядав за нею, періодично жив з нею, коли не був на заробітках за кордоном, купляв їй ліки, отримував інсулін, купляв харчі, міняв вхідні металеві двері. Спадкоємці за законом першої черги самоусунулись від догляду за спадкодавцем. З 27 червня 2016 року бабуся ОСОБА_7 захворіла, наступила на кнопку, увагу не звертала, під час святкування дня народження у бабусі піднялася температура. З 27 липня 2016 року бабусю госпіталізували у Дніпрорудненську міську лікарню. 06 вересня 2016 року їй проведена операція - відсікли великий палець на правій нозі. 12 вересня 2016 року ОСОБА_7 з Дніпрорудненської міської лікарні перевели у Василівську ЦРЛ для стабілізації стану. 15 вересня 2016 року ОСОБА_7 проведена операція ампутовано 2/3 ноги. З 28 вересня 2016 року ОСОБА_7 переведена з Василівської ЦРЛ до Дніпрорудненської міської лікарні, де перебувала до дня її смерті 05.10.2016 року. Позивач опікувався за бабусею, оскільки вона хворіла на

цукровий діабет, потребувала постійного догляду, за свої кошти придбавав їй ліки та інші засоби необхідні для покращення стану її здоровя, оплачував витрати на комунальні послуги та квартирну плату. Такий догляд за бабусею позивач здійснював постійно після смерті дідуся ОСОБА_8, який помер 02.03.2014 року і до моменту її смерті. Сини померлої не приймали жодної участі у покращенні її становища, не переймалися її життям та здоров`ям, не надавали жодної допомоги. Позивач просить суд встановити факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої 05.10.2016 року; на підставі ч.2 ст. 1259 ЦК України визнати за ОСОБА_1, спадкоємцем другої черги за законом, право на спадкування зазначеного майна спадкодавця ОСОБА_7 у першій черзі; на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України усунути ОСОБА_4 від права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_7, до якого входить 2/3 частки квартири за адресою: Запорізька область Василівський район м. Дніпрорудне вул. Шахтарська, 22/24; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 430, видане 19.06.2017 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6; скасувати рішення про Державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35743603 від 19.06.2017 року та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності 20980366 від 19.06.2017 року, вчинений державним реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_6

12 квітня 2018 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що його сімя, а саме: батько ОСОБА_8 і мати ОСОБА_7, брат ОСОБА_5 та він - ОСОБА_4 проживали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_1, яку отримували його батьки. 25.04.1987 року він одружився та виїхав на постійне місце проживання до м.Львова. В позові ОСОБА_1 неправдиво вказано, що третя особа ОСОБА_5 не виявив бажання вступати в спадщину та не подав нотаріусу заяву про вступ у спадщину. Фактично, знаючи волю батьків, про те, що квартира після їх смерті має належати брату ОСОБА_4, ОСОБА_5 написав заяву про відмову від своєї частини спадщини на користь рідного брата ОСОБА_4 Його матір ОСОБА_7 мала намір розміняти квартиру, позивач обіцяв їй купити однокімнатну квартиру, яку вона планувала заповісти ОСОБА_4 В спадковій квартирі були зареєстровані та проживали лише батьки ОСОБА_8 і ОСОБА_7, які отримували пенсію та мали грошові заощадження, допомоги ні від дітей ні від онука не потребували. 02.03.2014 року помер батько ОСОБА_8 В квартирі залишилась проживати мати ОСОБА_7, яка проживала в даній квартирі до дня своєї смерті 5 жовтня 2016 року. ОСОБА_7 хворіла на цукровий діабет другого типу, проте сама себе обслуговувала, оплачувала кошти за квартиру і комунальні послуги, користуючись субсидією, оскільки отримувала пенсію та мала грошові заощадження. Догляду та сторонньої допомоги, як це стверджує позивач, вона не потребувала. Жодних доказів про потребу ОСОБА_7 в сторонній допомозі позивачем не надано. 11 серпня 2016 року мати викликала сімейного лікаря додому, так як в неї піднялася температура і боліла стопа. Лікар направив її на консультацію хірурга. Пізніше вона була госпіталізована, і знаходилася під наглядом медперсоналу. Коли відповідач від брата ОСОБА_5 дізнався, що мати перебуває в лікарні, він відразу перевів кошти на ім'я позивача в сумі - 5000 грн. і 500 грн. для матері. Позивач по телефону відмовляв його приїжджати, говорив братові, що в лікарню приходити не треба і до матері не пускають, незважаючи на це він виїхав зі Львова в Дніпрорудне, щоб доглядати за мамою в лікарні і був з нею до самої смерті. Позивач в позові вказує, що він навіть не знав коли померла бабуся, хоча її перевели в реанімацію за два дні до смерті. Померла ОСОБА_7 5 жовтня 2016 року, а 6 жовтня 2016 року позивач на підставі довіреності оформив договір довічного утримання від її імені. Твердження

позивача, що він проживав з бабусею останні роки, є неправдивими. Останні роки позивач постійно перебував за кордоном (спочатку в ОСОБА_9, а пізніше у Польщі) і приїжджав на дуже короткий час. Отже, здійснювати догляд і проживати з бабусею він фізично не міг. Його брат ОСОБА_5 допомагав матері, відвозив її на госпіталізацію в лікарню, купував ліки, витрачав свої особисті кошти та кошти матері, по її проханню, для лікування матері. Крім того, відповідач ОСОБА_4 сам є хворою людиною. В 1998 році він отримав виробничу травму - попав під поїзд. Повністю відновити здоров'я йому не вдалося, до сьогодні у відповідача важка травма ноги. Такий стан здоров'я фактично не дає йому змоги повноцінно працювати, він має лише невеликі періодичні підробітки. Відповідач не працює та коштів не має, а отже допомагати матері не мав реальної можливості з поважних причин, але мати обслуговувала себе сама і до лікарні не мала потреби в сторонньому догляді. Він разом з дружиною кожного року приїжджав до батьків і допомагали їм. Як тільки дізнався, що мати попала в лікарню і їй потрібна операція переслав кошти позивачу, а згодом приїхав з дружиною і доглядав матір в лікарні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з викладених у ньому підстав, додатково суду пояснив, що він перебував в ОСОБА_9 з 2012 по 2014 роки та з 2014 по 2016 роки. З 1999 року проживав разом з бабусею ОСОБА_7 до 2014 року, потім проживав в м.Енергодар і постійно приїжджав до бабусі, потім проживав в м.Київ. З 2013 року його бабуся ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги. Дідусь ОСОБА_8 помер в березні 2014 року, після його смерті бабуся ОСОБА_7 залишилася сама. Бабуся ОСОБА_7 отримувала пенсію на банківську картку, з якою йшла до банку і за паспортом отримувала пенсію. Підтвердив, що отримував грошовий переказ в сумі 5000 грн. від відповідача ОСОБА_4 в жовтні 2016 року коли ОСОБА_7 перебувала в лікарні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти позову, мотивуючи відсутністю підстав для усунення ОСОБА_4 від спадщини після смерті його матері ОСОБА_7 та визнання за позивачем ОСОБА_1 права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації, його неявка не перешкоджає судовому розгляду справи.

Третя особа - приватний нотаріус Василівського державного нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2016 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №365644, виданим 07 жовтня 2016 виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (т.1 а.с.18).

Ще раніше, 02 березня 2014 року помер її чоловік ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №288328, виданим 04 березня 2014 року виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (т.1 а.с.19).

На час смерті ОСОБА_7 та її померлому чоловікові ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині кожному, належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 листопада 1999 року,

виданим виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (т.1 а.с.24).

Після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина у вигляді 2/3 частин вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Зі спадкової справи №1/2017 після смерті 05 жовтня 2016 року ОСОБА_7, вбачається, що 13 січня 2017 року з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_4. Інший спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_5 04 квітня 2017 року подав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (т.2 а.с.3-7)

19 червня 2017 на імя ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті 05 жовтня 2016 року ОСОБА_7, що складається з 2/3 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_3, зареєстроване в реєстрі під №430 (т.2 а.с.14).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно чч.1,3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п'ять черг спадкоємців за законом. Утім, закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК.

За ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року

№7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем ОСОБА_1 надано наступні докази:

Акт перевірки та реєстрації від 12 лютого 2018 року (т.1 а.с.100), складений депутатом Дніпрорудненської міської ради ОСОБА_10 за участю сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_12, в якому зазначено, що ОСОБА_7 потребувала постійного догляду у звязку з віком і станом здоровя. Догляд за нею здійснював онук ОСОБА_1, який проживав з нею останні 5 років до дня смерті.

Медична карта стаціонарного хворого №3249/628 (т.1 а.с.149-163), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Дніпрорудненської міської лікарні з 15 серпня 2016 року по 12 вересня 2016 року з діагнозом: синдром діабетичної стопи, змішана форма, діабетична ангіопатія судин нижніх кінцівок. Флегмона правої стопи. Цукровий діабет 2 типу вторинно інсулінозалежний. Симптоматична артеріальна гіпертензія 3 ст., риск 4 ст. ІХС, дифузний кардіосклероз. 06.09.2016 року виконана операція по ампутації 1 пальця. Переведена в Василівську ЦРЛ для подальшого лікування.

Виписний епікриз з історії хвороби №615/3513 ОСОБА_7 (т.1 а.с.238), з якого вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Василівської ЦРЛ з 12 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року з діагнозом: синдром діабетичної стопи, змішана форма. ХНК 4 ст. гангрена правої стопи, цукровий діабет 2 типу. Під час перебування на лікуванні 15.09.2016 року проведена операція по ампутації правої кінцівки.

Медична карта стаціонарного хворого №3886/780 (т.1 а.с.128-148), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Дніпрорудненської міської лікарні з 28 вересня 2016 року до дня смерті 05 жовтня 2016 року з діагнозом: хронічна ішемічна хвороба серця, постійна форма фібриляції передсердь, серцево-легенева недостатність (плевріт).

На запит суду КУ Дніпрорудненська міська лікарня» листом №476 від 16.04.2018 року повідомила, що ОСОБА_7, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на «Д» обліку у лікаря ендокринолога з 04.09.2000 року з діагнозом Сахарний діабет 2 тип. Була внесена в реєстр хворих на цукровий діабет, інсулінозалежних з 2002 року.

Під час судового розгляду за клопотанням сторін допрошені наступні свідки:

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює завідувачем хірургічного відділення Дніпрорудненської міської лікарні. Пам`ятає, що ОСОБА_7 перебувала в Дніпрорудненській лікарні біля двох тижнів з порушенням функцій серця, дуже тяжкий перебіг, після проведеної операції по ампутації кінцівки. Як лікар він постійно контактував з ОСОБА_1 з приводу придбання ліків.

ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_7 Сина ОСОБА_4 в лікарні не бачив.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її братом, а відповідач ОСОБА_4 дядьком, з яким вона стосунки не підтримує. Її дідусь ОСОБА_14 є рідним братом бабусі позивача ОСОБА_7 ОСОБА_11 час, коли позивач ОСОБА_1 перебував на території України, він проживав разом з бабусею ОСОБА_7 Бабуся ОСОБА_7 хворіла на цукровий діабет і потребувала постійного лікування. Позивач ОСОБА_1 допомагав бабусі, придбавав для неї ліки і продукти харчування. Відповідача ОСОБА_4 за місцем проживання ОСОБА_7 ніколи не бачила. В період перебування ОСОБА_7 в лікарні, її відвідували ОСОБА_1, вона та її мати ОСОБА_15 Позивач ОСОБА_1 здійснював поховання ОСОБА_7 за свій кошт. В період відсутності ОСОБА_1 бабусю ОСОБА_7 доглядала її мати ОСОБА_15 Також повідомила, що їй не відомо, що померла ОСОБА_7 зверталася за допомогою до своїх синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 В період перебування в лікарні бабуся ОСОБА_7 висловлювала намір оформити належну їй частку квартири на позивача ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що потерла ОСОБА_7 є її рідною тіткою, її батько є рідним братом ОСОБА_7 Позивач ОСОБА_1 з народження проживав з бабусею ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4, окрім періодів перебування його за кордоном, куди він виїжджав на заробітки. До 2014 року ОСОБА_1 проживав разом з дідусем ОСОБА_8 і бабусею ОСОБА_7, а після смерті бід ясу, лише з бабусею ОСОБА_7 ОСОБА_7 хворіла на цукровий діабет і постійно потребувала ліків. В період тимчасової відсутності ОСОБА_1 вона здійснювала догляд за ОСОБА_7 Сини ОСОБА_7 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ніколи не допомагали матері. Крім того, пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_7 мала намів оформити належну їй частину квартири молодшому сину ОСОБА_4, проте після реанімації вона різко змінила свої наміри. Наодинці ОСОБА_7 скаржилася їй на відсутність грошових коштів у її синів і скаржилася, що ніхто з них їй не допомагає. Син ОСОБА_4 бачила лише один раз в лікарні.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він проживає по сусідству з квартирою, де проживала ОСОБА_7, яка померла в 2016 році. Померла хворіла на цукровий діабет. Позивач ОСОБА_1 всіляко допомагав їй, встановив їй вхідні двері, купляв їй ліки. Синів ОСОБА_7 майже не бачив, лише рази два бачив сина ОСОБА_4 Померла ОСОБА_7 говорила, що вона допомагає своїм синам. У її власності було 2 гаражі, які вона продала. В лікарні за ОСОБА_7 доглядав її онук ОСОБА_1, якого він роки два до смерті ОСОБА_7 постійно бачив за місцем її проживання. ОСОБА_7 після смерті її чоловіка прожила сама близько 2 років.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що працює в Василівській ЦРЛ. ОСОБА_7 перебувала на стаціонарному відділенні Василівської ЦРЛ, куди її доставив ОСОБА_1 На протязі всього періоду перебування ОСОБА_7 на лікуванні ОСОБА_1 придбавав для неї необхідні ліки, забезпечував харчуванням. Діти ОСОБА_7 до неї не з`являлися, лише онук. ОСОБА_7 перебувала в реанімації у звязку з високім вмістом цукру в крові.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що в кінці вересня 2016 року їй зателефонував ОСОБА_1 і просив доглядати вночі в лікарні за його хворою бабусею ОСОБА_18 за винагороду. Через ампутацію кінцівки ОСОБА_7 була в безпорадному стані, потребувала постійної сторонньої допомоги, зокрема: потрібно було перевертати хвору, поїти, змінювати памперси тощо. Декілька днів вона бачила в лікарні сина ОСОБА_4 Іншого сина ОСОБА_5 не бачила. Померла ОСОБА_7 розповідала їй, що допомагає їй її онук ОСОБА_1 Проте, на сина ОСОБА_4 померла ОСОБА_7 не скаржилася.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що підтримувала дружні стосунки з померлою ОСОБА_7. Після того, як ОСОБА_7 потрапила до

лікарні, нею постійно опікувався і допомагав їй онук ОСОБА_1 Неодноразово бачила за місцем проживання ОСОБА_7 її онука ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що померла ОСОБА_7 була її сусідкою. ОСОБА_7 ніколи не скаржилася на своїх синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 В лікарню потрапила у звязку з підвищеним рівнем цукру в крові. Іноді за адресою проживання ОСОБА_7 проживав її онук ОСОБА_1 ОСОБА_7 казала, що ОСОБА_1 купив їй двері, а потім ці двері продав.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що була сусідкою померлої ОСОБА_7 ЇЇ син ОСОБА_4 приїжджав до неї кожен рік. Декілька разів бачила за місцем проживання ОСОБА_7 її онука ОСОБА_1 Пояснила також, що до тих пір, поки ОСОБА_7 не потрапила до лікарні, вона сама себе обслуговувала, ходила до магазину тощо. На час смерті ОСОБА_7 проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 сама, її онук ОСОБА_1 з нею не проживав.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що померла ОСОБА_7 доводиться рідною сестрою її чоловіка. У померлої ОСОБА_7 двоє синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ОСОБА_4 років в 19-20 виїхав по постійне місце проживання до м. Львів і зараз там проживає, матері нічим не допомагав. ОСОБА_7 постійно хворіла і потребувала лікування і стороннього догляду. Зі слів ОСОБА_7 їй постійно допомагав її онук ОСОБА_1 ОСОБА_7 хворіла на цукровий діабет, ОСОБА_1 купляв їй ліки, оплачував комунальні платежі, доглядав в лікарні ОСОБА_7 проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. Приблизно років три перед смертю ОСОБА_7Д разом з нею за вказаною адресою проживав її онук ОСОБА_1 ОСОБА_2 два до смерті ОСОБА_7 потребувала сторонньої допомоги, у неї дуже боліли ноги і вона погано себе почувала. Також пояснила, що ОСОБА_7 розповідала їй, що вона просила допомоги від своїх синів, проте вони не давали їй допомогу.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 доводиться їй племінником, а відповідач ОСОБА_4 двоюрідним братом. ОСОБА_1О опікувався бабусею ОСОБА_7 і дідусем до смерті останнього в 2014 році. Після чого продовжив опікуватися бабусею ОСОБА_7 до дня її смерті. Діти ОСОБА_7 зовсім не допомагали батькам. Коли ОСОБА_7 потрапила до лікарні, вона розповідала їй, що зверталася до відповідача ОСОБА_4 за допомогою, проте він не надав їй жодної допомоги. Їй відомо, що бабуся ОСОБА_7 мала намір залишити квартиру ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що він працює завідуючим хірургічним відділенням Василівської ЦРЛ. Пам`ятає пацієнта ОСОБА_7. Також йому знайомий позивач по справі ОСОБА_1О, з яким він вирішував питання про лікування хворої ОСОБА_7 Оглянувши виписку з історії хвороби в судовому засіданні, свідок пояснив, що хвора ОСОБА_7 під час перебування в лікарні з 12.09.2016 по 29.09.2016 року не могла самообслуговуватися у звязку з операцією по ампутації кінцівки, знаходилася в статі середнього ступеня тяжкості і потребувала сторонньої допомоги.

Наявні в матеріалах справах докази свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_7 хворіла на цукровий діабет 2 типу, перебувала на Д-обліку як інсулінозалежна, проте сам по собі факт наявності тяжкого захворювання не може свідчити про її безпорадний стан. Медична документація підтверджуюча, що ОСОБА_7 не могла сама забезпечувати свої потреби, та тривалий час знаходилася в безпорадному стані та потребувала постійного догляду, під час судового розгляду справи надана не була. З наявної в матеріалах справи медичної документації та показань свідків ОСОБА_24, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_15 вбачається, що безпорадний стан хворої ОСОБА_7 мав місце в період її перебування в Дніпрорудненській і Василівській лікарнях в період з 15 серпня 2016 року по день смерті 05 жовтня 2016 року.

З допитів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_22, ОСОБА_23 ,

які є родичами померлої та сторін по справі, та інших свідків ОСОБА_11, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_24, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_16 не вбачається, що ОСОБА_7 через тяжку хворобу та похилий вік тривалий час знаходилася у безпорадному стані та була неспроможна своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, з показань вищевказаних свідків та медичних документів вбачається, що померла ОСОБА_7 знаходилася у безпорадному стані лише останні два місяці свого життя, що на думку суду не відповідає вимозі ч.2 ст. 1259 ЦК України про тривалий час такого стану.

Крім того позивач ОСОБА_1 не довів факт того, що він матеріально забезпечував спадкодавця, навпаки він не зміг спростувати доводи представника відповідача про те, що спадкодавець самостійно матеріально себе забезпечувала. Так, померла ОСОБА_7 мала пенсію, розмір якої на дату смерті складав 1460,05 грн., що підтверджується довідкою №395 від 25.04.2018 року Василівського УПФУ (т.2 а.с.31), з рахунку Дніпрорудненські теплові мережі за жовтень 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 отримувала субсидію на оплату житлово-комунальних послуг (т.1 а.с.43), з долучених позивачем до позову квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за періоди до жовтня 2016 року (до смерті ОСОБА_7Д.) вбачається, що розмір сплачуваних ОСОБА_7 житлово-комунальних послуг є незначним (т.1 а.с.37-40), крім того, всі платежі зроблені від імені ОСОБА_7, інші долучені до позову квитанції на оплату житлово-комунальних послуг здійснені після смерті ОСОБА_7 і не мають відношення до обставин справи, які підлягають встановленню по даній справі.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, врахувавши вищевикладені вимоги закону, суд дійшов висновку, що правових підстав для зміни черговості одержання права на спадкування позивача, передбачених ст. 1259 ЦК України, судом не встановлено, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_7 тривалий час перебувала у безпорадному стані, у зв'язку з чим не могла самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування, тому вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зміни черговості спадкування і надання позивачу права спадкування після смерті ОСОБА_7 разом зі спадкоємцями першої черги.

Ч.5 ст.1224 ЦК України вказує, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про усунення відповідача ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, оскільки факт свідомого ухилення від надання допомоги спадкодавцю та перебування спадкодавця ОСОБА_7 у безпорадному стані не знайшов підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не було надано жодних доказів того, що спадкодавець ОСОБА_7 чи інші особи за її дорученням зверталися до відповідача ОСОБА_4 з якимись конкретними вимогами про надання певної допомоги, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 постійно проживає в м.Львів, відсутні докази яка допомога була необхідна, чи знав взагалі про необхідність надавати таку допомогу відповідач, і чи взагалі міг він це зробити.

Крім того, вважає, що сама по собі непрацездатність спадкодавця при відсутності потреби в допомозі не створює для відповідача обовязків, передбачених ст.202 Сімейного кодексу України, оскільки обовязки дітей щодо утримання непрацездатних батьків виникають у випадку, якщо ті потребують матеріальної допомоги. Судом не встановлено, що померла ОСОБА_7 потребувала матеріальної допомоги, зверталася за допомогою до відповідача, відмови відповідача від надання допомоги. Більш того, з показань свідків встановлено, що померла ОСОБА_7 сама надавала матеріальну допомогу відповідачу ОСОБА_4

Доводи позивача ОСОБА_1, про те що ним проводилися витрати та утримання, догляд, лікування та похорон спадкодавця, не є підставою для усунення відповідача від права на спадкування, оскільки позивач має право на відшкодування цих витрат в порядку передбаченому ст.1232 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадкування визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки суд дійшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача ОСОБА_1 про усунення відповідача від права на спадкування та визнання за позивачем права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги, то позовні вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19.06.2017 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, та скасування державної реєстрації прав не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_5, приватний нотаріус Василівського державного нотаріального округу ОСОБА_6, про встановлення факту проживання спадкодавця разом зі спадкоємцем на момент смерті спадкодавця, зміну черговості спадкування, усунення від права на спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та

резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 26 квітня 2019 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_25