Справа № 509/3084/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року. смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Бокоч С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь заяву ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»

про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно. В обґрунтування позову, крім іншого, ОСОБА_3 посилається на те, що право власності на шість спірних земельних ділянок було оформлено ОСОБА_2 незаконно, оскільки вони не були предметом договору іпотеки, ніякої інформації щодо відступлення 30.08.2016р. права вимоги за договором іпотеки будь-якій іншій особі не надходило на адресу позивача.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року по справі було застосовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту - заборону відчуження на майно, що належить, ОСОБА_2 , а саме на:

земельну ділянку, площею 0,0848 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,0530 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,028 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,0778 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, площею 0,0555 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

земельну ділянку, площею 0,0267 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 21.02.2019 р. також ОСОБА_2 заборонено вчиняти дії щодо продажу цих земельних ділянок, їх забудови, зміни цільового призначення, поділу чи об`єднання, передачу у заставу.

03.05.2019 року представник ОСОБА_2 , адвокат Саламаха Олександр Васильович, звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись, на те, що станом на дату укладення іпотечного договору № 444 від 08 лютого 2008 року від ОСОБА_3 була отримана письмова беззастережна згода на задоволення вимог Іпотекодержателя в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом використання процедури, передбаченої в пункті 5.5.1.1. іпотечного договору. Так, іпотечним договором передбачено, що ОСОБА_3 шляхом підписання іпотечного договору уклав договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет Іпотеки .

Іпотечний договір № 444 від 08 лютого 2008 року із пунктом 5.5.1.1., тобто застереженням за ст. 37 Закону України «Про іпотеку», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу в Одеській області Куркан Н.Ф. згідно з яким передано в іпотеку іпотекодержателю земельну ділянку НОМЕР_9, площею 0,326 га (кад. НОМЕР_1 ).

Окрім того, заявник обґрунтовує заяву про скасування заходів забезпечення позову тим, що у зв`язку із наданням відповідачем ОСОБА_2 доказів законності переходу права власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя на спірні земельні ділянки, повністю відпали підстави для вжиття заходів забезпечення позову, що свідчить, про необхідність скасування застосованих заходів забезпечення позову.

Додатково заявник стверджує, що через ненадання позивачем відповідних доказів суд не мав змоги належним чином з`ясувати наявність неспівмірності виду забезпечення позову позовним вимогам та наявному, значно більшому за вартість спірних земельних ділянок, не погашеному боргу позивача в розмірі 381 640,00 доларів США зменшеному на ринкову вартість земельних ділянок.

Крім цього, заявник надав належним чином засвідчені письмові докази того, що земельна ділянка, яка є предметом договору іпотеки від 08.02.2008 р. №444 (кад. № НОМЕР_1 ) була поділена, зі згоди іпотекодержателя, на 6 земельних ділянок загальною площею 0,326 га з кадастровими номерами: НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 31.05.2008р. № 720, відповідним земельним ділянкам були присвоєні наступні адреси: АДРЕСА_1 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7; НОМЕР_8, тому предметом договору іпотеки № 444 від 08.02.2008р. на день часткового задоволення вимог нового Іпотекодержателя (ОСОБА_2 ) були земельні ділянки, які утворилися шляхом поділу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Заявник, разом із заявою про скасування заходів забезпечення позову, надав належним чином посвідчені письмові докази того, що цінним листом від 30.12.2016р. ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_3 письмову «Вимогу про усунення порушення від 30.12.2016р. з додатками», якою ОСОБА_3 повідомлено про відступлення ОСОБА_2 права вимоги згідно договору від 30.08.2016 та про порушення положень кредитного договору № 014/0029/85/76243 від 08 червня 2007 року, тобто неповернення новому кредитору суми кредиту у розмірі 381 640, 00 доларів США.

Заявник наголошує, що згідно абз 2 п.5.1. договору іпотеки № 444 від 08 лютого 2008 року тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається Іпотекодержателю відділенням зв`язку при відправленні Позичальнику/Іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення Основного зобов`язання з повідомленням про вручення або дата, зазначена на такому листі, що отриманий Позичальником/ Іпотекодавцем особисто у Іпотекодержателя.

На думку заявника, 14.08.2017р. державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеська область, Боднар Олексієм Миколайовичем, на підставі договору іпотеки та наведених вище доказів правомірно була здійснена реєстрація права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 за ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали додані до заяви про скасування заходів забезпечення позову, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає вимоги щодо скасування заходів забезпечення позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 2статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

У відповідності з положеннями ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи те, що статтею 158 ЦПК України строк розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову обмежений п`ятиденним терміном, суд розглянув клопотання на підставі наявних у справі документів, які є достатніми для об`єктивного розгляду та вирішення клопотання.

Відповідно до витягів про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2017 та 21.08.2017р.: № 95143254, 95134340, 95129411, 95011693, НОМЕР_3 , 95004707 власником спірних земельних ділянок загальною площею 0,326 га з кадастровими номерами: НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , відповідач по цій справі.

Ухвала від 21 лютого 2019 року по справі №509/3084/18 перешкоджає використанню відповідачем ОСОБА_2 правомочностей власника, передбачених статтями 13, 41 Конституцї України та ч. 1 ст. 318 ЦК України, згідно з якими право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наразі немає жодних підстав для продовження застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірні земельні ділянки, оскільки відсутня співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам і наявною заборгованістю позивача перед відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 381 640,00 доларів США зменшеною на ринкову вартість спірних земельних ділянок.

Окрім того, на думку суду, невжиття таких заходів ніяким чином не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у справі №509/3084/18, предметом позову якої є визнання недійсним договору №1656 від 30.08.2016р. про відступлення права за договорами іпотеки витребування спірних земельних ділянок і визнання права власності на них за позивачем.

Враховуючи правовий висновок, встановлений п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", згідно якого:

« 5. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).»

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Отже вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Суд, під час постановлення цієї ухвали, враховує надані заявником докази укладення позивачем іпотечного договору № 444 від 08 лютого 2008 року, докази укладення із ОСОБА_3 договору на задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» який є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет Іпотеки , докази укладення відповідачем ОСОБА_2 договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором № 29-08/16/1 від 29.08.2016 р. та за договором про відступлення прав за договорами іпотеки №1656 від 30.08.2016р. (зареєстровано в державному реєстрі іпотек від 08.02.2012р. за номером - 16122118), докази поділу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 на 6 земельних ділянок загальною площею 0,326 га з кадастровими номерами: НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 31.05.2008р. № 720, докази направлення відповідачем ОСОБА_2 цінним листом від 30.12.2016р. на адресу ОСОБА_3 письмової «Вимоги про усунення порушення від 30.12.2016р. з додатками», докази реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.08.2017 та 21.08.2017р.: власником спірних земельних ділянок з ОСОБА_2 , відповідач по цій справі.

Так, станом на день постановлення ухвали про забезпечення позову, суду не було відомо про наведені вище факти, тому суд дійшов до висновку про те, що обраний позивачем та застосований судом вид забезпечення позову не відповідає позовним вимогам (фактичним обставинам) та є неспівмірним з ними.

Суд виходить із презумпції правомірності зареєстрованого права власності. Суд враховує не співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, та наявному, значно більшому за вартість спірних земельних ділянок, не погашеному боргу позивача перед відповідачем. Суд вважає, що правові підстави для подальшого арешту відсутні.

Як вбачається з доданих до заяви письмових доказів, реєстрація права власності на спірні земельні ділянки за відповідачем ОСОБА_2 відбулася на підставі іпотечного договору від 08.02.2008 р. №444, договору про відступлення прав за договорами іпотеки №1656 від 30.08.2016р. та на виконання рішення Южненського міського суду Одеської області від 06.04.2012р. № 2-193/11 про стягнення з ОСОБА_2 та його жінки (поручителя) за кредитним договором заборгованості за кредитним договором, відсотками, пеню за прострочення тіла кредиту в розмірі 5051766,41 грн., оскільки ОСОБА_2 є правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як новий кредитор за кредитним договором № 014/0029/85/76243 і новий іпотекодержатель за договором іпотеки від 08.02.2008 р. №444 відповідно до п. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на момент переоформлення прав власності на земельні ділянки. Факт не здійснення зміни сторін виконавчого провадження по справі № 2-193/11 не впливає на можливість звернути стягнення на майно в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже фактично, ухвалою про забезпечення позову від 21 лютого 2019 року допущений поворот виконання рішення Южненського міського суду Одеської області від 06.04.2012р. № 2-193/11, що суперечить принципу обов`язковості судового рішення, встановленому ст. 18 ЦПК України.

Під час постановлення ухвали від 21 лютого 2019 року, через ненадання позивачем усіх доказів, суд не мав змоги належним чином оцінити необґрунтованість доводів ОСОБА_3 що призвело до ухвалення не мотивованого рішення, оскільки за умови наявності виконаного договору про задоволення вимог іпотекодержателя та не погашеного боргу позивача перед відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 381 640,00 доларів США, зменшеного на ринкову вартість спірних земельних ділянок - відсутній предмет спору з боку позивача, оскільки він поглинається наявним боргом позивача перед відповідачем.

При цьому, наявність самого по собі позову про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння в жодному разі не може бути єдиною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони користуватись або розпоряджатись ним законному власнику.

Крім того, ні заява про забезпечення позову, ні матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже представником позивача не мотивовано необхідність застосування зазначених заходів забезпечення позову.

Тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору і наявною заборгованістю в розмірі 381 640,00 доларів США, зменшеною на ринкову вартість спірних земельних ділянок.

Згідно до ч.1, 2, 4 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вказаним пунктом також роз`яснено, що підставою для скасування заходів забезпечення позову також є випадки, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналогічні позиції закріплені і в пункті 4 Постанови № 9 від 22.12.2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", яким роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що потреба в існуванні застосованих заходів забезпечення позову відпала, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 157, 158 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно, задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову у цивільній справі № 509/3084/18, вжиті на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.02.2019 року у вигляді арешту на:

-земельну ділянку, площею 0,0848 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,0530 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,028 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,0778 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,0555 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

-земельну ділянку, площею 0,0267 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Скасувати заборону вчиняти дії щодо продажу цих земельних ділянок, їх забудови, зміни цільового призначення, поділу чи об`єднання, передачу у заставу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду Одеської області у 15-денний строк з дня її проголошення.

Суддя А.І. Бочаров.