Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію майнової шкоди в сумі 21 992,44 грн., послуги по виконанню робіт з проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню розміру матеріального збитку в розмірі 800,00 грн., а всього 22792,44 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року у справі №755/12586/17 ОСОБА_2 03 серпня 2017 року о 13 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Празька, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження автомобілів та завдало матеріальних збитків. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого в ст. 124 КупАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. в дохід держави, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови становить 320,00 грн. в дохід держави. 04 жовтня 2017 року дана постанова набрала законної сили, про що міститься відмітка на постанові суду від 19 вересня 2019 року. Цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована згідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до полісу № АК/3296881 від 31 січня 2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком виступав відповідач. Наступного дня після скоєння ДТП, а саме 04 серпня 2017 року позивачем повідомлено відповідача-1 про дорожньо-транспортну пригоду. позивач надав відповідачу-1 заяву про виплат страхового відшкодування, яка була зареєстрована 06 жовтня 2017 року разом з копіями документів, які підтверджують факт проведення експертизи з визначенням суми нанесеної позивачу матеріальної шкоди. Станом на день подання позову виплата страхового відшкодування відповідачем-1 не здійснена. Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав істотних пошкоджень. 05 вересня 2017 року автотоварознавчою експертизою ТОВ «Експертплюс» було складено звіт № 2017-05-09 про визначення вартості матеріального збитку. Відповідно до додатку №1 до висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 21 992,44 грн., яких 21 992,344 грн. це матеріальний збиток. Також позивачем було сплачено послуги по визначенню розміру матеріального збитку автомобіля. Відповідно до договору від 05 вересня 2017 року № 05/09/17 позивачем за дані послуги було сплачено 800,00 грн., що також підтверджується актом № ОУ-0000256 здачі-приймання робіт. Таким чином, на користь позивача підлягає до стягнення 22792,44 грн. (21992,44 грн. + 800,00 грн.).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

04 червня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути солідарно з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» та ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію майнової шкоди в сумі 15 992,44 грн., послуги по виконанню робіт з проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню розміру матеріального збитку у розмірі 800,00 грн., а всього - 16 792,44 грн. та судові витрати, оскільки МТСБУ частково сплачено позивачу грошову компенсацію майнової шкоди в сумі 6 000,00 грн.

25 липня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано додаткові пояснення по справі, в яких зазначає, що приписами Глави 32 Цивільного кодексу України врегульовано виникнення одночасного (солідарного) зобов`язання відшкодувати завдану шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки залежно від обставин справи, як свідчить практика, суб`єктний склад сторін у спорах цієї категорії, як правило, такий: учасники ДТП; володільці-користувачі транспортних засобів; власники джерел підвищеної небезпеки, з якими винні особи перебували у трудових відносинах; страхові компанії, з якими власники транспортних засобів перебували у договірних відносинах; особи, з вини яких сталась ДТП, відшкодування за якою було проведено страховими компаніями; треті особи, зазвичай водії, які не заявляють самостійних вимог. Винні дії ОСОБА_2 та бездіяльність страхової компанії, яка не виконала свого обов`язку сплати страхового відшкодування створюють ідеальну сукупність дії та бездіяльності, яку законодавцем врегульовано ст. 1190 ЦК України. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року закінчено підготовче провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача ОСОБА_1 . - ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому позов підтримав та просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представників.

Уповноважений представник відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 03 серпня 2017 року о 13 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Празька, не дотримався безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження автомобілів та завдало матеріальних збитків.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2017 набрала законної сили.

За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

04 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 03 серпня 2017 року за участю автомобіля «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_2 .

З вказаного повідомлення вбачається, що звертаючись до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» Крамар Р.К. зазначив відомості про учасників ДТП, як: страхувальник ЄСС: автомобіль «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 , поліс ОСЦВ ПрАТ «ЄСС» № АК 3296881, термін дії з 31 січня 2017 року по 30 січня 2018 року; потерпілий: автомобіль «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , поліс ОСЦВ №АК 5278324, термін дії з 17 листопада 2016 року по 16 листопада 2017 рік.

Відповідно до Звіту № 2017-05-09 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного ТОВ «Експертплюс» 16 вересня 2017 року, вартість матеріального збитку (з ПДВ за винятком вартості робіт) становить 21 992,44 грн.

Додатково, позивачем були понесені витрати на проведення автотоварознавчаої експертизи на підставі договору № 05/09/17 про проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 800,00 грн., що підтверджується платіжним квитанцією № 0.0.842358510.1 від 05 вересня 2017 року.

В подальшому, 17 травня 2018 року МТСБУ, на картковий рахунок ОСОБА_1 , на підставі наказу № 4601 від 16 травня 2018 року, було перераховано суму в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При зверненні до суду позивач пред`явив солідарні вимоги до особи, винної у вчиненні ДТП ОСОБА_2 , та до страхової компанії ПрАТ «Європейський страховий союз».

Водночас, солідарну відповідальність перед потерпілими несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, (статті 543, 1190 ЦК України).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.п. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події,в відшкодовує у встновленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої п. а п.п. 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 30.01.2019 року у справі № 359/3528/16-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

З огляду на вищевикладене вбачається, що ні чинним Цивільним кодексом України ні Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено солідарну відповідальність винної в ДТП особи та страховика.

У даному випадку шкоду завдано не спільними діями відповідача ОСОБА_5 та ПрАТ «Європейський страховий союз», що виключає солідарність відшкодування збитків, а тому ОСОБА_2. та ПрАТ «Європейський страховий союз» не можуть бути солідарними відповідачами у розрізі спірних правовідносин у цій справі.

Також, в матеріалах справи відсутні докази наявності чинного, на момент дорожньо-транспортної пригоди, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між відповідачами.

За клопотанням сторони позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року з ПрАТ «Європейський страховий союз» витребовувалась належним чином засвідчена страхова справа, заведена по факту ДПТ, яке мало місце 03 серпня 2017 року. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року з ПрАТ «Європейський страховий союз» не отримує, зазначені докази ПрАТ «Європейський Страховий Союз» суду не надано. При цьому, позивач, його представники в судові засідання не з`являлись, клопотань про витребування додаткових доказів, в тому числі і відомостей з МТСБУ щодо наявності чинного полісу № АК/3296881 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в т.ч. щодо підстав перерахування МТСБУ на рахунок позивача коштів в сумі 6000 грн., не подавалось.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору

обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, суд позбавлений можливості визначити ліміті відповідальності страховика ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілого, що в свою чергу позбавляє суд можливості визначити обсяги відповідальності ПрАТ «Європейський Страховий Союз», як і взагалі, за відсутності в матеріалах справи полісу ОСЦПВВНТЗ, наявність обов`язку у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з виплати страхового відшкодування. Відсутність зазначених відомостей позбавляє суд і визначити наявність обов`язку відповідача ОСОБА_2 по відшкодуванню позивачу шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки може призвести по покладання на нього обов`язку не передбаченого законом.

Крім того, подаючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, позивач посилається на те, що МТСБУ частково виплатило позивачу компенсацію майнової шкоди в сумі 6000 гривень.

Підстави за якими МТСБУ проводить регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів визначені в ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В той же час, підстави такої виплати саме зі сторони МТСБУ позивачем не наведено, доказів в підтвердження наявності обов`язку МТСБУ здійснити таку виплату позивачем не надано.

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

За змістом ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.ч.1, 5, 6 до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стороною позивача не надано належних доказів щодо обов`язку відшкодування завданої йому, як потерпілій особі в ДТП, шкоди страховиком ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та винною в ДТП особою ОСОБА_2 , що позбавляє суд можливості встановити наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз», ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: