ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/2610/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/959/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про скасування наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ) про скасування наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 зазначив, що з 2006 року він працював у В/ч НОМЕР_1 на посаді начальника загону воєнізованої охорони. Наказом №80 від 17 квітня 2015 року його було звільнено з роботи відповідно до п. 7 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з набранням законної сили вироком суду про засудження працівника. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 січня 2016 року скасував вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2014 року, яким позивача визнано винуватим за ч. 4 ст. 368 КК України, та призначив новий розгляд у суді першої інстанції. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року, позивача поновлено на роботі. На виконання даного судового рішення 13 червня 2016 року командир В/ч НОМЕР_1 видав наказ №130 про поновлення його на посаді начальника загону воєнізованої охорони, разом із тим, п. 4 цього ж наказу продовжено чинність п. 2 наказу №202 від 20 вересня 2013 року про відсторонення позивача від роботи до моменту винесення судом рішення за матеріалами кримінального провадження. Строк дії застосованих до позивача заходів забезпечення кримінального провадження сплив, отже, відсторонення його від роботи є незаконним, а В/ч НОМЕР_1 має виплатити позивачеві середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд скасувати п. 2 наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №202 від 20 вересня 2013 року про відсторонення його від виконання обов`язків за посадою, скасувати п. 4 наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №130 від 13 червня 2016 року про продовження чинності п. 2 наказу №202 від 20 вересня 2013 року та стягнути з В/ч НОМЕР_1 на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2013 року по день винесення рішення у справі.

Суд залучив підполковника ОСОБА_2 та підполковника ОСОБА_3 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з В/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2013 року до 26 жовтня 2016 року в сумі 211 839 грн 80 коп. з подальшим утриманням всіх обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством, до бюджету.

Додатковим рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2016 року рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць у розмірі 5 868 грн 62 коп. допущено до негайного виконання.

У грудні 2017 року В/ч НОМЕР_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами на підставі п. 3 ч. 2 ст. 361 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону, який був чинним із 1 вересня 2005 року (далі ЦПК України 2004 року). При цьому В/ч НОМЕР_1 послалася на те, що рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, які мали преюдиціальний вплив на рішення у даній справі, скасовані судом касаційної інстанції.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви В/ч НОМЕР_1 про перегляд рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами та залишено це рішення в силі.

Суд виходив з того, що підстави для перегляду судового рішення відсутні.

В апеляційній скарзі В/ч НОМЕР_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, переглянути рішення суду за нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після скасування судом касаційної інстанції рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року виникли підстави для перегляду рішення суду у цій справі, разом із тим, суд не врахував усіх обставин, які мають значення для вирішення питання, та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заяви В/ч НОМЕР_1 . Крім того, суд не дотримався процесуального порядку розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та розглянув її за відсутності представника заявника.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено в новій редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час звернення В/ч НОМЕР_1 до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та розгляду цієї заяви був чинним ЦПК України, тому провадження у справі має здійснюватися відповідно до вказаного процесуального закону. Посилання В/ч НОМЕР_1 на норми ЦПК України 2004 року є безпідставними.

В силу ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягають перегляду (п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року, позов ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про поновлення на роботі задоволено. ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника загону воєнізованої охорони В/ч НОМЕР_1 з 17 квітня 2015 року. Стягнуто з В/ч НОМЕР_1 у дохід держави 551 грн 20 коп. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року вказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а провадження у справі закрито.

Дійсно, ухвалюючи рішення від 28 жовтня 2016 року, Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області послався на рішення від 10 червня 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Разом із тим, вирішуючи питання про стягнення з В/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, виходив з того, що позивача було відсторонено від роботи з порушенням вимог ст. 46 КЗпП України та без дотримання норм ст.ст. 154, 158 КПК України щодо застосування до підозрюваного або обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже суд правомірно керувався тим, що рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 червня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Хмельницької області від 14 липня 2016 року у справі про поновлення ОСОБА_1 на роботі не були підставою для ухвалення Шепетівським міськрайонний судом Хмельницької області рішення від 28 жовтня 2016 року про стягнення з В/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Скасування названих рішень судів першої та апеляційної інстанцій не призведе до іншого за змістом вирішення спору за позовом ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок чого заява В/ч НОМЕР_1 про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами є безпідставною.

Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

В силу ч.ч. 2, 4, 10 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З матеріалів справи вбачається, що заява В/ч НОМЕР_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядалася судами неодноразово. Після скасування судом апеляційної інстанції попередньої ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції судовий розгляд призначався на 22 лютого та 20 березня 2019 року.

Представник В/ч НОМЕР_1 не з`явився в ці судові засідання.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 94) повістка-повідомлення про призначення судового розгляду на 20 березня 2019 року була вручена відповідній службовій особі заявника 1 березня 2019 року.

Отже В/ч НОМЕР_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Неявка її представника не перешкоджала судовому розгляду справи, внаслідок чого суд першої інстанції правомірно розглянув заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами за відсутності заявника.

Посилання В/ч НОМЕР_1 на порушення судом порядку розгляду заяви є необґрунтованими.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 7 травня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції Босюк В.А.
Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 53