Справа № 466/534/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року м Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

справа № 466/534/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю позивача ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

23.01.2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 та просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач є власницею квартири №60, що знаходиться в будинку №19 на вул. Грінченка у м. Львові. У даній квартирі окрім позивача зареєстрований відповідач, ОСОБА_3 Оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає у ній, не отримує кореспонденцію, не оплачує житлово-комунальні послуги, то за таких обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 24.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 12.04.2019 вирішено проводити заочний розгляд справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позові та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання призначене на 28.02.2019, 28.03.2019 та 12.04.2019 повторно не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, причини не прибуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не подавав, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою позивача, на підставі ст.280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи.

Заслухавши думку позивача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив, що власником квартири №60 в будинку №19 на вул. Грінченка у м.Львові є ОСОБА_2, що стверджується реєстраційним посвідченням від 19.08.1999 видане Львівським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки та договором купівлі-продажу квартири від 13.08.1999, копії даних документів долучені до матеріалів справи /арк.спр. 9,10/.

З наданої суду довідки ЖБК № 244 від 23.01.2019 вбачається, що у квартирі № 60 загальною площею 68,70 кв.м. у будинку 19 на вул.Грінченка у м.Львові зареєстровані: позивач ОСОБА_2, 27.04.1972р.н., відповідач ОСОБА_3, 05.09.1979р.н., син ОСОБА_4, 17.01.2000р.н. /арк.спр.11/.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи акту №1 ЖБК №244 від 23.01.2019 ОСОБА_3, 05.09.1979р.н., який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, там не проживає, що підтверджують сусіди /арк.спр.12/

Позивач також надала суду докази про те, що нею здійснюється оплата житлово-комунальних послуг /арк.спр.13-28/.

Отже, позивачем надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач протягом тривалого часу, а саме більше одного року, не проживає у квартирі 60 в будинку 19 на вул. Грінченка у м.Львові.

Приписами ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, не надає коштів на утримання даної квартири, а тому в силу формальної реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2В, відповідач порушує право ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому суд приходить до висновку що слід визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. Грінченка, 19/60.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-281 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6/12а

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 17.04.2019.

Суддя ОСОБА_5