27.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/8639/18
Провадження №2/205/704/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Сербена О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23 листопада 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-2).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого народились діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2017 року із відповідача на користь позивача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., щомісячно на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи із 23.01.2017 року та до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років; на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. на кожну дитину, із подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи із 23.01.2017 року та до досягнення дітьми повноліття.

Позивач зазначає, що відповідач аліменти сплачує нерегулярно. На теперішній час розмір стягуваних аліментів є недостатнім для утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому позивач вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому, просить суд стягнути із відповідача на свою користь аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення із позовом до досягнення сином 23 років на період його навчання в Дніпропетровському національному університеті ім. О.Гончара.

Ухвалою суду від 02 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України.

Позивач до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.17).

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про причини своєї неявки не повідомив. Відзиву на позов не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народились діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2017 року із ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн., на утримання дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 23.01.2017 року, і до повноліття дітей чи зміни матеріального положення сторін; стягнуто із ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно із подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи із 23.01.2017 року, і до закінчення навчання в Дніпропетровському національному університеті ім. О.Гончара, термін закінчення навчання 30.06.2020 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років (а.с.3-4).

Згідно статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 191, 200 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, викладені доводи позову та надані докази, за своїм власним переконанням суд приходить висновку, що позивачем заявлено вимоги про повторне стягнення аліментів на час навчання повнолітнього сина, які у свою чергу вже стягуються із відповідача на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2017 року, що є недопустимим. У зв'язку із чим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що вона не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів, згідно до положень ст.. 192 Сімейного кодексу України, так як визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі є недостатнім для утримання повнолітнього сина.

Відповідно до ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст. ст. 180, 181, 182, 184-185, 192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4,6,10,12-13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.С. Шавула