Справа № 487/2376/18
Номер провадження 2/487/160/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Батишевої Г.Ю.,

в присутності позивача - ОСОБА_1 .

відповідача - ОСОБА_2 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/2376/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло", ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про зняття арешту та виключення майна з опису, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ "Промхімскло", ОСОБА_2 , в якому просить зняти арешт з автомобіля ЗАЗ-Daewoo, Т13110, 2006 р., д/н НОМЕР_1 , що належить позивачу, накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 20.02.2014 р. за виконавчим провадження №42175848, та виключити його з опису. Свої вимоги мотивувала тим, що на виконанні в Заводському ВДВС ММУЮ перебуває виконавче провадження №42175848 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 318554,56 грн. та відповідних судових витрат. В межах виконавчого провадження державним виконавцем на все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_2. було накладено арешт, зокрема, на автомобіль ЗАЗ-Daewoo, Т13110, 2006 р., д/н НОМЕР_1 , який згідно рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.05.2014 р. визнаний власністю ОСОБА_1

Ухвалою суду від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті.

06.07.2018 року директор ТОВ «Промхімскло» надав до канцелярії суду зустрічну позовну заяву, в якій просив ухвалити рішення про стягнення на майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є їх спільною сумісною власністю як подружжя та визначеного рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.05.2014 р. у справі №2/487/1324/14, на загальну суму 168505,00 грн. з метою задоволення вимог ТОВ "Промхімскло" за виконавчим провадженням ВП №42175848, що ведеться Заводським ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області.

Цього ж дня до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому директор ТОВ «Промхімскло» позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Свою позицію мотивував тим, що автомобіль ЗАЗ-Daewoo, Т13110, 2006 р., д/н НОМЕР_1 , на момент відкриття виконавчого провадження був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_2 не виконує рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2013 р., приховує належне йому майно, у зв`язку чим відносно нього відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Таким чином, вважає, що зняття арешту та виключення майна з опису є спробою ОСОБА_2 ухилитись від виконання зазначеного вище рішення суду та порушує його права як стягувача.

Крім того, просив постановити ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2018 р. постановлено розглядати зазначену вище справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2018 р. зазначена вище зустрічна позовна заява залишена без руху з підстав, вказаних в ній.

20.08.2018 р. на виконання ухвали суду від 02.08.2018 р. канцелярії суду надійшла заява представника ТОВ "Промхімскло" Бєлобородова А.А., в якій заявник повторно звернувся до суду з клопотанням про прийняття його зустрічного позову від 06.07.2018 р. про стягнення на майно відповідачів, що є їх спільною сумісною власністю як подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом Відповідача-1 від 25.04.2018 р. про зняття арешту з майна та виключення його з опису.

Ухвалою суду від 27.08.2018 р. зустрічну позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.11.2018 р. ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.08.2018 р. скасовано, а справу направлено до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення питання про можливість об`єднання в одне провадження з первісним позовом.

30.08.2018 р. до канцелярії суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Цього ж дня до суду позивачем надано відповідь на відзив ТОВ «Промхімскло», в якому ОСОБА_4 не погоджується з висновками представника відповідача. Зауважує, що автомобіль ЗАЗ-Daewoo, Т13110, 2006 р., д/н НОМЕР_1 , є її приватною власністю за рішенням Заводського районного суду від 06.05.2014 р., яке було залишено в силі Апеляційним судом Миколаївської області. При розгляді справи про розподіл майна подружжя ТОВ «Промхімскло» було залучено у якості третьої особи. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.08.2016 р. скасовано забезпечення позову в частині накладення арешту на згаданий транспортний засіб. Звернула увагу, що у кримінальному провадженні за фактом невиконання рішення суду ФОП ОСОБА_2 вона не є учасником кримінального процесу. На підставі викладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 31.08.2018 р. підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2018 р., яка була залишена без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.01.2019 р., зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про стягнення на майно відповідачів, що є їх спільною сумісною власністю як подружжя повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 23.04.2019 р. закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову.

Представник відповідача ТОВ «Промхіскло» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2004 р.

В період перебування у шлюбі вони разом придбали транспортний засіб ЗАЗ-Daewoo, Т13110, 2006 р., д/н НОМЕР_1 .

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.11.2013 р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28.01.2014 р. з ФОП ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «Промхімскло» заборгованість у сумі 318554,56 грн. та відповідні судові витрати.

На виконання зазначеного рішення суду постановою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 20.02.2014 р. відкрито виконавче провадження, в рамках якого цього ж дня постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, зокрема, і на автомобіль ЗАЗ-Daewoo, Т13110, 2006 р., д/н НОМЕР_1 .

При цьому державним виконавцем не враховано приписи ст. 52 Закону України від 21.04.1999 р. "Про виконавче провадження" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), а саме, у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Що змусило позивача звернутись до суду із відповідним позовом про розподіл спільного майна подружжя.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.05.2014 р. зазначений вище транспортний засіб визнано власністю ОСОБА_1 .

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами), особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, вимоги інших осіб, щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна.

При цьому, суд приймає до уваги, що про накладення арешту на транспортний засіб ОСОБА_1 стало відомо у 2014 р.

Пункт 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 р. №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» закріплює положення, що на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Аналогічна позиція висловлено у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», а саме: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права у травні 2014 р., а з позовною заявою до суду звернулась 25.04.2018 р.

Представником відповідача ТОВ «Прохімскло» до ухвалення рішення у справі заявлено клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Таким чином, суд приходить до переконання про пропущення позивачем строку позовної давності при подачі даного позову до суду.

Заяв про поновлення строку для пред`явлення позову до суду не надходило.

Відтак, суд приходить до переконання про неможливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло", ОСОБА_2 , третя особа - Заводський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про зняття арешту та виключення майна з опису - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промхімскло», , м.Миколаїв, пр. Богоявленський, 47, кв.3

Третя особа: Заводський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, , м.Миколаїв, вул. Робоча, 1.

Повне судове рішення складено та підписано головуючим суддею 07.05.2019 р.

Головуючий суддя І.В.Боброва