Справа №345/65/19
Провадження № 2/345/375/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мигович О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на його користь суму заборгованості за договором позики від 04.03.2008 року в розмірі - 647 785 грн. та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.03.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 . 5 000 доларів США під 28% річних до 04.03.2009 року. У разі не заперечення обох сторін розписка автоматично пролонгується на наступний рік. Пізніше, 01.11.2008 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 ще 4 000 доларів США під 28% річних, про що було зазначено в розписці. Загальна сума заборгованості згідно розписки складає 9 000 доларів США.

08.09.2009 року ОСОБА_2 здійснив розрахунок по нарахованим 28% за перший рік користування коштами, а саме з 04.03.2008 року до 01.03.2009 року.

З 01.03.2009 року сторони домовились про зменшення відсоткової ставки з 28% річних до 18 % річних. Станом на 11.05.2010 року було здійснено розрахунок по відсотках за користування коштами за другий рік, а саме з 01.03.2009 року до 01.03.2010 року.

Станом на 28.01.2019 року термін за який відповідач не повертав кошти позивачу становить з 01.03.2010 року до 28.01.2019 року, а розмір заборгованості складається із 9000 доларів США основної заборгованості та 14 175 доларів США нарахованих відсотків. Загальний розмір заборгованості становить 23175 доларів США, що еквівалентно на момент написання позовної заяви та згідно курсу НБУ, щодо курсу долара до гривні становить 647 785 грн. У зв`язку із тим, що відповідач не виконав своє зобов`язання, позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, відповідач не заперечує факту отримання ним коштів в розмірі 5000 доларів США 04.03.2008 року та 4000 доларів США 01.11.2008 року. Відповідачем також не заперечується, що 01.04.2015 року ним зроблений запис на звороті розписки, згідно тексту якої він зобов`язався повернути суму заборгованості та відсотки до 01.01.2016 року. Відповідач також вказує, що позовна заява подана зі спливом строку позовної давності, оскільки він завершився 06.03.2016 року, однак при цьому просить суд не брати до уваги нотатки на звороті розписки в яких він зобов`язувався повернути борг до 01.01.2016 року.

01.04.2015 року боржником (відповідачем) були зроблені активні дії, які в розумінні ст.264 ЦПК України перервали позовну давність для звернення до суду та згідно яких ОСОБА_2 визнав існування заборгованості перед кредитором, яку той зобов`язується повернути до 01.01.2016 року. Тому право на звернення до суду в позивача виникло з 02.01.2016 року після неповернення заборгованості в обумовлений строк, а трирічний строк позовної давності закінчується 02.01.2019 року. Позовну заяву було надіслано через відділення поштового зв`язку 29.12.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Окрім того при укладенні договору позики від 04.03.2008 року, сторони дійшли спільної згоди щодо істотних умов цього договору та уклали його в належній письмовій формі. Сторони в договорі також погодили, що кошти позичено під 28% річних (01.03.2010 року розмір відсотків було зменшено до 18% річних), а тому стягнення відсотків не суперечить вимогам чинного законодавства. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду пояснив, що твердження позивач про те, що його довіритель ОСОБА_2 01.11.2008 року отримано в позивача 4000 доларів США в борг, які він мав йому повернути не відповідає дійсності. Доказу того, що ОСОБА_2 саме у позивача отримано дані кошти 01.11.2008 року, позивачем не представлено, а розписка як договір позики такого не містить.

Також зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою. Згідно договору розписки він укладений 04.03.2008 року. Згідно умов боргової розписки сторони домовились про автоматичне пролонгування даної розписки тільки на наступний рік, а не на наступні роки. Таким чином початок перебігу позовної давності на звернення позивача до суду настає з 05.03.2010 року та завершується 06.03.2013 року. Позовна заява подана до суду 08.01.2019 року, зі спливом строку позовної давності, а тому не підлягає до задоволення.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволення, з таких підстав:

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Верховний Суд України у постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 вказав, що відповідно достатті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Судом встановлено, що 04.03.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 . 5 000 доларів США під 28% річних до 04.03.2009 року. У разі не заперечення обох сторін розписка автоматично пролонгується на наступний рік. Пізніше, 01.11.2008 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 ще 4 000 доларів США під 28% річних, про що було зазначено в розписці. Загальна сума заборгованості згідно розписки складає 9 000 доларів США - (а.с. 56).

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як уже зазначалось, Верховний Суд України у постанові від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15 висловив правову позицію, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач вказує, що позовна заява подана зі спливом строку позовної давності, оскільки він завершився 06.03.2016 року, однак при цьому просить суд не брати до уваги нотатки на звороті розписки в яких він зобов`язувався повернути борг до 01.01.2016 року.

01.04.2015 року боржником (відповідачем) були зроблені активні дії, які в розумінні ст.264 ЦПК України перервали позовну давність для звернення до суду та згідно яких ОСОБА_2 визнав існування заборгованості перед кредитором, яку той зобов`язується повернути до 01.01.2016 року. Тому право на звернення до суду в позивача виникло з 02.01.2016 року після неповернення заборгованості в обумовлений строк, а трирічний строк позовної давності закінчується 02.01.2019 року. Позовну заяву було надіслано через відділення поштового зв`язку 29.12.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Отже, строки позовної давності тривалістю у три роки закінчується 02.01.2019 року.

Позовну заяву було надіслано через відділення поштового зв`язку 29.12.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не попущено строк звернення до суду з наведеним позовом, про застосування якого просив представник відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідач свої боргові зобов`язання згідно договору позики (розписки) не виконав, суму боргу по даний час не повернув. Зазначена обставина нічим не спростована та даний факт не заперечувався і представником відповідача в судовому засіданні.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ст. 533 ЦК Українигрошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до курсу валют НБУ станом на 28.01.2019 року (дату проведення позивачем розрахунку заборгованості) 100 дол США = 2779,0097 грн. (а.с.20).

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При укладенні договору позики від 04.03.2008 року, сторони дійшли спільної згоди щодо істотних умов договору та уклали його в належній письмовій формі, а тому такий договір,згідно ст.638 ЦК України є укладеним. Сторони в договорі також погодили, що кошти позичено під 28% річних (01.03.2010 року розмір відсотків було зменшено до 18% річних), а тому стягнення відсотків не суперечить вимогам чинного законодавства.

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики (розпискою) станом на 28.01.2019 року термін за який відповідач не повертав кошти позивачу становить з 01.03.2010 року до 28.01.2019 року, а розмір заборгованості становить - 9 000 доларів США основної заборгованості та 14175 доларів США нарахованих відсотків.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, позивач просить про стягнення з відповідача заборгованість за договором позики (розписки) та відсотків від 04.03.2008 року становить 23175 доларів США, що станом на 28.01.2019 року по курсу НБУ становить 647 785,00 грн., то суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 67 800,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенихпозовнихвимог.

Отже, з відповідача також підлягає до стягнення на користь позивача 6 447,90 грн. витрат по оплаті судового збору згідно квитанції %56667 від 28.01.2019 року (а.с.1).

На підставі викладеного, ст.ст. 256-258, 526, 527, 533, 625, 1046-1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер, - 647 785,00 грн. боргу та 6 447,90 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: