ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/456/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про вчинення дій, відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі, ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року про зупинення провадження у справі, ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року про повернення заяви позивачеві,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про вчинення дій, відшкодування майнової та моральної шкоди.

ОСОБА_4 просив суд:

1) передати справу до прокуратури, поліції, щоб «засадити цих хуліганів-сусідів на поліграф, допитати згідно протоколу»;

2) вивчити матеріали справи, відкопати останки отруєних тварин, скласти акти, протоколи, дізнання та долучити до справи;

3) опитати сусідів, яким також отруїли собак, дослідити статистику отруєнь собак і котів у місті Старокостянтинові, допитати відповідачів;

4) згідно Кримінального кодексу та Закону про захист тварин прийняти судове рішення, яке «покладе край цьому злочинному угрупуванню садистів-зоофобів, отравителів та їх співучасників по серійним отруєнням у місті Старокостянтинові»;

5) солідарно з правоохоронцями, позивачем, свідками викорінити з міста зоофобів, садистів;

6) присудити винних осіб до покарання за хуліганство, злісне шкідництво, серійні отруєння;

7) відшкодувати 5 000 доларів США майнової шкоди та 5 000 доларів США моральної шкоди.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_4, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, зокрема: передати справу до прокуратури, поліції, щоб «засадити цих хуліганів-сусідів на поліграф, допитати згідно протоколу»; згідно Кримінального кодексу та Закону про захист тварин прийняти судове рішення, яке «покладе край цьому злочинному угрупуванню садистів-зоофобів, отравителів та їх співучасників по серійним отруєнням у місті Старокостянтинові»; присудити винних осіб до покарання за хуліганство, злісне шкідництво, серійні отруєння.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року питання по відвід головуючому у справі, судді Андрощуку Є.М., заявлений позивачем ОСОБА_4, передано на розгляд іншому судді, визначеному в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, а провадження у справі зупинено до розгляду питання про відвід.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить переглянути вказані ухвали суду першої інстанції посилаючись на їх незаконність і необґрунтованість.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

1. Ухвала від 26 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що частина заявлених ОСОБА_4 вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Як передбачено ч. 1 ст. 20 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

В силу ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказав на те, що відповідачі вчинили ряд злочинів. При цьому позивач просив суд забезпечити проведення розслідування злочинних дій ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, провести судовий розгляд справи та притягнути останніх до кримінальної відповідальності.

Ці питання мають вирішуватися в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_4: про передачу справи до прокуратури, поліції, щоб «засадити цих хуліганів-сусідів на поліграф, допит згідно протоколу»; про прийняття згідно Кримінального кодексу та Закону про захист тварин судового рішення, яке «покладе край цьому злочинному угрупуванню садистів-зоофобів, отравителів та їх співучасників по серійним отруєнням у місті Старокостянтинові»; про засудження винних осіб до покарання за хуліганство, злісне шкідництво, серійні отруєння, - віднесені до кримінальної юрисдикції та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

2. Ухвала від 12 березня 2019 року про зупинення провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції керувався тим, що провадження у справі підлягає зупиненню на час розгляду питання про відвід.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Із положень п. 7 ч. 1 ст. 252, п. 11 ч. 1 ст. 253 ЦПК України слідує, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку надходження заяви про відвід, до вирішення питання про відвід.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 заявив головуючому у справі, судді Андрощуку Є.М., відвід з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України.

Суд першої інстанції визнав відвід ОСОБА_4 необґрунтованим і передав вирішення цього питання іншому судді, визначеному в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України. У зв'язку з цим суд правомірно зупинив провадження у справі до вирішення питання про відвід.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

3. Ухвала від 19 березня 2019 року про повернення заяви позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви позивачеві, суд першої інстанції керувався тим, що позовна заява ОСОБА_4 в частині вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а позивач не усунув цих недоліків відповідно до ухвали суду від 26 лютого 2019 року.

Вимоги до змісту позовної заяви встановлені частиною 3 статті 175 ЦПК України, згідно якої позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв'язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов'язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Встановлено, що позовна заява ОСОБА_4 за своїм змістом не відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Так, всупереч вимог процесуального закону позовна заява не містить:

- місце проживання чи перебування відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України);

- обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України);

- зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України);

- зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України);

- переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України);

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_4 та встановлено строк у 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи дату отримання ОСОБА_4 копії ухвали суду першої інстанції (1 березня 2019 року), останнім днем строку для вчинення ним указаної процесуальної дії було 11 березня 2019 року.

У встановлений судом строк ОСОБА_4 не усунув недоліків позовної заяви.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно визнав позовну заяву ОСОБА_4 неподаною та повернув її позивачеві.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

ОСОБА_4 обґрунтував позов тим, що йому заподіяно майнової та моральної шкоди внаслідок злочину.

В силу ч. 2 ст. 177 ЦПК України на такі позови не поширюються правила цієї статті щодо обов'язку позивача додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, які додаються до неї відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Отже суд першої інстанції помилково виходив з того, що позовна заява подана ОСОБА_4 без дотримання вимог ст. 177 ЦПК України. Разом із тим, указана невідповідність не вплинула на правильність вирішення справи, тому допущене судом порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування судового рішення (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Ухвали суду першої інстанції постановлені з додержанням вимог закону та не підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі, ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року про зупинення провадження у справі, ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року про повернення заяви позивачеві залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в частині перегляду ухвал суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та повернення заяви позивачеві може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 травня 2019 року.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Андрощук Є.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 31