Справа № 522/4341/18
Провадження № 2/522/609/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

25 квітня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря - Полегенького В.С.,

розглянувши у загальному позовному порядку цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права спільної сумісної власності і поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права спільної сумісної власності і поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, сторони мешкають окремо. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі. Просила суд розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнати право спільної сумісної власності на грошові кошти, що перебувають на рахунках ОСОБА_2 у ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину грошових коштів.

Згодом від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в який вона просила в порядку поділу поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 277437,02 грн.

22.10.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин в який він просив суд визнати за ОСОБА_2 особистою приватною власністю грошові кошти у сумі 331 989,56 грн. отримані в якості заробітної плати, розміщені на банківських рахунках ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та набуті ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з припиненням шлюбних відносин.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 з`явилися, на задоволенні уточненого позову наполягали.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судове засідання з`явився, позовну заяву не визнав, на задоволенні зустрічного позову наполягав.

Суд вислухав позивача та його представника, представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, вважає що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсягу з наступних підстав.

Так судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 17.11.1987 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Красносільсської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 86. Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 .

Від спільного шлюбу подружжя має двох дітей, які вже досягли віку повноліття: Син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на сьогодні фактичні шлюбні відносини припинені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що примирення між ними неможливе.

Основним аргументом при визначенні підстави припинення шлюбу являється стійкий розлад подружніх стосунків, а в даному випадку позивачка довела перед судом, що причини розірвання шлюбу являються суттєвими, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на неможливість збереження сім`ї, а відповідач проти розлучення не заперечує.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу у повному обсязі.

Що стосується визнання права спільної сумісної власності на грошові кошти у сумі 554 874,03 грн., які перебувають на рахунках у ПАТ «І1УМБ», відкритих відповідачем, та поділу їх між позивачем та відповідачем як спільне майно, суд дійшов наступних висновків.

У ході судового розгляду позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження наявності на рахунках у відповідача суми грошових коштів - 554 874,03 грн.

В свою чергу відповідачем, надано суду належний доказ, а саме довідку ПАТ «ПУМБ», що станом на 03.07.2018 на рахунках, відкритих відповідачем, знаходилося 6711,88 дол. СІІІА (26,31 грн. - курс НБУ на 18.06.2018) та 155 400 грн., що загалом складає 331 989,56 грн.

Судом встановлено, що наявні на рахунку відповідача кошти, є кошти, отримані в якості заробітної плати. В підтвердження цього відповідачем надано трудові контракти 2014-2017 років.

Згідно п 24. Постанови Пленуму ВС України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Як встановлено, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено 17.11.1987 року. Відповідач заявив, що шлюбні стосунки між ним та ОСОБА_1 фактично припинили своє існування ще у 2005 році та з того часу сумісно однією сім`єю вони не проживають.

Також відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що з 1990 року по теперішній час мешкає, а з 2000 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 У цьому ж житловому приміщенні мешкає і позивачка. З 2005 року, після фактичного припинення шлюбних відносин та не проживання однією сім`єю, у зв`язку з відсутністю у відповідача іншого житла, за домовленістю сторін, останні почали проживати окремо, у різних кімнатах. Юридично розірвання шлюбу не оформлювали. Жодних сімейно-шлюбних стосунків сторони у справі не підтримували, однією сім`єю не проживали, спільного господарства не вели, мали окремі бюджети. За наявності можливості, вже давно б припинив мешкати за адресою: АДРЕСА_1 . Зароблені ним та заощаджені кошти, є коштами для придбання у майбутньому окремого житла.

Опитана у ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_8 , яка є рідною сестрою відповідача та обізнана щодо відносин між відповідачем та позивачем повідомила, що ще приблизно з 2005 року фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було. Останні жили окремим, самостійним життям, в одній квартирі, але в різних кімнатах. Взагалі, відповідач певний час проживав за іншою адресою з іншою жінкою.

Опитана у ході судового розгляду справи свідок ОСОБА_9 повідомила, що в період 2016 - 2017 років ОСОБА_2 проживав разом із нею у її квартирі. Разом із ОСОБА_1 не проживав. Проживаючи разом, сумісно вели господарство. В період, коли відповідач знаходився у рейсі, висилав їй щомісяця 100 дол. США на побутові видатки. З позивачкою вона знайома. Знає , що остання знаходиться у шлюбі з ОСОБА_2 Однак, цей шлюб вже давно є формальним. Фактично вони не живуть однією сім`єю.

Опитана у ході судового засідання свідок ОСОБА_11 , яка є рідною донькою позивача та відповідача, повідомила, що з 2014 року між батьками є лише юридично оформлений шлюб. Фактично, шлюб припинив своє існування. Батьки проживають окремо, самостійним життям. Певний час батько взагалі проживав з іншою жінкою.

Доказів, які б підтверджували сумісне проживання сторін однією сім`єю з 2014 року, наявності сімейно-шлюбних стосунків, позивачем, всупереч вимогам ЦПК України, до суду не надано, як і не надано належних доказів спільного ведення господарства, наявності єдиного бюджету.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, можна дійти обґрунтованого висновку, що наявні на рахунках відповідача кошти не є такими, що заощаджені відповідачем разом з позивачем у шлюбі, як зазначає остання. Такий шлюб припинив своє існування, за твердженням відповідача, ще у 2005 році, а за показами свідків у 2014 році.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Для сімейних відносин важливе значення має не лише формально зареєстрований шлюб, а й дійсні стосунки чоловіка та дружини. Якщо ж цього немає і сторони фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя.

Означену правову позицію підтримано Верховним Судом у Постанові від 20.06.2018 по справі № 263/240/16-ц.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом доведене його окреме проживання з позивачкою та особисту приватну власність на грошові кошти у сумі 331 989,56 грн., отримані в якості заробітної плати, розміщені на банківських рахунках ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», а тому, в задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 за первісним позовом про визнання права спільної сумісної власності і поділ спільного майна подружжя необхідно відмовити.

Таким чином, суд також вважає за можливе визнати за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 особистою приватною власністю грошові кошти у сумі 331 989,56 грн., отримані в якості заробітної плати, розміщені на банківських рахунках ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та набуті ним за час окремого проживання з ОСОБА_1 , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права спільної сумісної власності і поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 17 листопада 1987 року, зареєстрований виконкомом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, про що зроблено актовий запис № 86. Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 особистою приватною власністю грошові кошти у сумі 331 989,56 грн., отримані в якості заробітної плати, розміщені на банківських рахунках ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та набуті ним за час окремого проживання з ОСОБА_1 , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 06.05.2019 року.

Суддя А.В. Науменко

25.04.19