Номер провадження 2-п/243/37/2019
Номер справи 243/163/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

«08» травня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю:

- секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

- заявника - відповідача ОСОБА_1 ,

- позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Заяву ОСОБА_3 про перегляд Заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із Заявою про перегляд Заочного рішення, яку обґрунтовує тим, що Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року № 243/163/19, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволені та визнано його, ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

З даним Рішенням суду він не згоден та вважає, що не був належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду даної справи, а тому фактично був позбавлений можливості бути присутнім в судому засіданні при розгляді справи, а також був позбавлений можливості надати обґрунтований відзив на позов з відповідними доказами на підтвердження своїх доводів.

Зазначає, що не згоден з доводами позивача, оскільки він не мав доступу до житлового приміщення будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 його виганяла з будинку, тому він не міг користуватися своїми правами на проживання.

Також, зазначає, що він з 2015 року перебував на воєнній службі за контрактом у Донецькому зональному відділенні ВСП та знаходився у м. Бахмут Донецької області.

У зв`язку з тим, що він не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в суді не були дослідженні важливі докази, які мають істотне значення для вирішення справи, а саме: де і коли він перебував, з яких причин проживав за іншою адресою, тому вважає, що є всі підстави для скасування Заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року.

Просить суд Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року по справі № 243/163/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - скасувати.

Заявник - відповідач ОСОБА_1 , в судовому засіданні Заяву про скасування заочного рішення підтримав, просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в Заяві про перегляд заочного рішення. Також вказав, що 15 вересня 2018 року був звільнений зі служби за контрактом і з того часу мешкає в м. Слов`янську на приватній квартирі. Також вказав, що він фактично з 1998 року в будинку АДРЕСА_1 не мешкав, а в 1999 році був знятий з реєстрації у вказаному будинку. У 2003 році він знову зареєструвався у вказаному будинку, але в будинку постійно не мешкав, один раз на місяць приїздив та спілкувався з батьком. В дворі будинку знаходився автомобіль марки «Москвич», власником якого він не був, але користувався. Йому не відомо, що за життя його батько звертався з позовом до суду про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням будинком. Він з 2015 року по 15 вересня 2018 року проходив службу у Збройних силах України за контрактом, а з 15 вересня 2018 року постійно мешкав у м. Слов`янську в орендованій квартирі. З 2003 року він постійно в будинку ніколи не мешкав, а тільки періодично приїздив до будинку та спілкувався з батьком, ніяких речей, предметів, одягу, приналежних йому, в будинку не було і немає. Витрати на утримання будинку та витрати на комунальні послуги він ніколи не сплачував.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення Заяви ОСОБА_1 та скасування Заочного рішення, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з моменту реєстрації в будинку ніколи не проживав, речей не зберігав та не сплачував комунальні послуги за утримання будинку, його місце проживання було лише зареєстровано у будинку, а фактично він мешкав в іншому місці зі своєю сім`єю.

Останній раз ОСОБА_1 приїздив до будинку у 2016 році, а потім приїздив у 2018 році на похорони батька. Вона не знала де фактично він мешкає. ОСОБА_1 був зареєстрований у будинку з 2003 року, але постійно в будинку ніколи не мешкав, а періодично приїздив один раз за декілька років. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком ОСОБА_1 з 12 квітня 2003 року, чоловік склав Заповіт на неї, помер чоловік ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Вона 27 грудня 2018 року прийняла спадщину та стала власником будинку, це була воля її чоловіка.

Суд, розглянувши подані учасниками справи документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що Заява ОСОБА_1 про перегляд Заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, частина 3 ст. 131 ЦПК України встановлює, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заявник ОСОБА_1 вказує, що не був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що отримав копію Заочного рішення суду лише 01 квітня 2019 року, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, оскільки заява про скасування Заочного рішення подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України підставою для перегляду заочного рішення є обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання, а також не подання відзиву на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Скасування заочного рішення можливе за наявності обставин:

1) поважні причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд, а також не подання відзиву на позовну заяву з поважних причин;

2) наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення;

Водночас з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування Заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

В своїй заяві відповідач посилається на ту обставину, що йому не було відомо про розгляд справи 22 січня 2019 року, тому вважає, що Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухвалене на цьому судовому засіданні, підлягає перегляду.

Однак суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на ті обставини, що він не був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв ОСОБА_1 про розгляд вищезазначеної справи шляхом надсилання повідомлення про розгляд справи у спрощеному порядку на зареєстровану адресу його проживання (а.с АДРЕСА_2 ), а також шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (а.с. 21), відповідно до норм чинного законодавства, а саме до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином у відповідності до вимог закону, але у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки та не надав суду свої заперечення проти позову.

Крім того, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач ОСОБА_1 , а саме: що він не мав доступу до житлового приміщення будинку АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 його виганяла з будинку та він не міг користуватися своїми правами на проживання, не мають істотного значення для правильного вирішення спору по справі, оскільки ОСОБА_1 не надав суду жодного належного доказу, який би підтверджував його посилання на ті обставини, що ОСОБА_2 перешкоджала йому користуватися житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та виганяла його, а тому такі посилання відповідача є недоведеними, натомість позивачем ОСОБА_2 надано Свідоцтво про право на спадщину за ОСОБА_4 від 27 грудня 2018 року та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які були прийняті судом до уваги при ухваленні Рішення по справі, з яких вбачається, що власником будинку АДРЕСА_1 є вона, ОСОБА_2 , а також надано Акт № 3 від 04 січня 2019 року, складений Керівником комітету мікрорайону ж/д №2 м. Слов`янська, ОСОБА_5 , з якого вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає з 14 травня 2003 року по час розгляду справи у суді, який судом також було прийнято до уваги та ОСОБА_1 ані на час розгляду справи, ані на даний час не спростований жодним належним доказом.

Також суд вважає, що не заслуговують на увагу ті обставини, на які посилається ОСОБА_1 , що він перебував на військовій службі за контрактом, яку проходив у місті Бахмуті Донецької області з 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 вересня 2018 року, а тому не міг проживати у цей час в будинку АДРЕСА_1 , оскільки з Акту № 3 від 04 січня 2019 року, складеного Керівником комітету мікрорайону ж/д №2 м. Слов`янська, ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_1 взагалі не проживав у будинку з 2003 року.

Тому суд вважає, що ці посилання ОСОБА_1 не є такими, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене Заочне рішення.

Окрім того, як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні, він з часу реєстрації в будинку з 2003 року постійно в будинку ніколи не мешкав, ніяких речей, предметів, приналежних йому в будинку не було і немає, витрати на утримання будинку він ніколи не сплачував, витрати на комунальні послуги також не сплачував. Приїздив до будинку періодично, приблизно раз на місяць.

Суд не приймає до уваги ствердження відповідача в тій частині, що відповідач не втратив право користування житловим приміщенням - будинку АДРЕСА_1 , оскільки протягом тривалого часу з 2003 року періодично іноді навідувався до будинку та спілкувався з батьком, оскільки обставиною, яка перериває річний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що обидві підстави для скасування заочного рішення відсутні (поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд, а також не подання відзиву на позовну заяву з поважних причин та наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення), то суд приходить до обґрунтованого висновку, що Заяву ОСОБА_1 про перегляд Заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2019 року слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 128, 131, 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_3 про перегляд Заочного рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/163/19 від 22 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст Ухвали складено 08 травня 2019 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова.