ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4642/18Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/323/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю представника апелянта - Берегуляка В.Ф.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Камінського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/4642/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., повний текст якого складено 18 січня 2019 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп», ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на транспортний засіб,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 26 серпня 2017 року між ТзОВ «М.В.Л. Груп» та громадянином ОСОБА_2 було укладено договір комісії за № 6726/17/006971, відповідно до якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента та винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу товару (транспортного засобу марка «JAGUAR»; модель «S-TYPE СЕДАН-В», номерний знак - НОМЕР_2; вартістю 20000 грн. Крім того, 26 серпня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу за № 6726/17/006971, відповідно до якого ТзОВ «М.В.Л. Груп», на підставі вказаного договору комісії, виступило продавцем, а ОСОБА_4 покупцем зазначеного транспортного засобу. Відповідно до листа №б/н ТзОВ «М.В.Л. Груп», договір купівлі-продажу від 26 серпня 2017 року №6726/17/00697/1, згідно бази даних АРМ «Торгівля КТЗ», значиться анульованим з 02 вересня 2017 року. Всупереч передбачених умов договору купівлі-продажу переговорів між сторонами щодо зміни умов договору чи його розірвання не відбувалося. Позивачем було вжито усі можливі заходи досудового врегулювання спору. Вказує, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.

Враховуючи наведене, вважає дії ТзОВ «М.В.Л.Груп» щодо анулювання спірного договору неправомірними та просить задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

08 лютого 2019 року ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Берегуляка В.Ф. на вказане рішення суду подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що договір купівлі-продажу транспортного засобу слід визнати дійним та визнати право власності на транспортний засіб, оскільки ТзОВ «М.В.Л.Груп» не могло відповідно до законодавства та не повинно було його анульовувати. Договір міг бути визнаний недійсним тільки у судовому порядку, так як інших законодавчих підстав не існувало.

Крім того, позивач не міг перевірити чи іншим чином здогадатися про відсутність торгівельної площадки ТзОВ «М.В.Л.Груп» у м. Кременець.

Звертає увагу, що ТзОВ «М.В.Л.Груп» не вправі на підставі заяви гр. ОСОБА_2 анульовувати договір купівлі-продажу, у якому останній не є стороною.

Судом першої інстанції не враховано реальних наслідків вже укладеного договору купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовільнити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат - Берегуляк В.Ф. свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_7 та представник третьої особи ОСОБА_5 - адвокат Камінський Р.І. проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 755084, 21 січня 2016 року власником транспортного засобу марки JAGUAR S-TYPE, 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 (а.с. 8).

26 серпня 2017 року між ТзОВ «М.В.Л. Груп» (Комісіонер), суб'єктом господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, та ОСОБА_2 (Комітент) укладено договір комісії №6726/17/006971, відповідно до якого комісіонер зобов'язується за дорученням комітента та винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу товару (транспортного засобу марка «JAGUAR»; модель «S-TYPE СЕДАН-В»; рік випуску -2006; № кузова - НОМЕР_1; колір - чорний; номерний знак - НОМЕР_2. Вартість продажу транспортного засобу складає 20 000 гривень. Договір набуває чинності з моменту підписання даного договору (а.с. 3).

26 серпня 2017 року між суб'єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії за № 6726/17/006971 від 26 серпня 2017 року ТзОВ «М.В.Л. Груп», з однієї сторони, (Продавець) та ОСОБА_4, з другої сторони, (Покупець), укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6726/17/006971, відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб - марка, модель «JAGUAR S-TYPE СЕДАН-В»; рік випуску - 2006; № кузова - НОМЕР_1, зареєстрований за власником транспортного засобу 21 січня 2016 року (а.с.4).

Пунктом 1.2 зазначеного договору передбачено, що продавець виконав передпродажну підготовку транспортного засобу.

26 серпня 2017 року складено акт огляду реалізованого транспортного засобу та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6726/17/006971 (а.с.5).

Спірний договір купівлі-продажу від 26 серпня 2017 року № 6726/17/006971 було укладено сторонами у місті Кременець, що визнається представником позивача, а тому є обставиною, яка в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

28 серпня 2017 року ОСОБА_2 на адресу ТзОВ «М.В.Л. Груп» було подано письмову заяву про відмову від договору комісії, укладеного 28 серпня 2017 року щодо автомобіля марки JAGUAR S-TYPE, 2006 року випуску, у зв»язку із чим останній просив анулювати усі правочини (договори), пов'язані із виконанням цього договору комісії (а.с.98).

Як вбачається із інформації ТзОВ «М.В.Л.Груп», договір купівлі-продажу від 26 серпня 2017 року №6726/17/006971 згідно бази даних АРМ «Торгівля КТЗ» значиться анульованим з 02 вересня 2017 року (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності відповідно до статті 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок №1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 8 Порядку №1200 передбачено, що суб'єкти господарювання забезпечують можливість для демонстрації, тестування, зберігання та продажу транспортних засобів (нових і таких, що перебували в користуванні) у власних або орендованих приміщеннях (на майданчиках), а також для проведення передпродажної підготовки та сервісного обслуговування транспортних засобів на станціях технічного обслуговування. Суб'єкти господарювання здійснюють продаж транспортних засобів, зокрема укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, за місцезнаходженням торговельних приміщень.

Як вбачається із інформації, викладеній у листі № 31/17-Заз від 15 січня 2018 року Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області МВС України, ТОВ «М.Л.В. Груп» перебуває на обліку суб»єктів господарювання, які здійснюють оптову та роздрібну торгівлю автомобілями. Торгівельні приміщення вищезазначеної юридичної особи, зокрема, де відбувається укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, знаходяться за адресою: м.Рівне, вул.Струтинської, 35, а приміщення для забезпечення передпродажної підготовки транспортних засобів за адресою: м.Радивилів, вул. О.Невського, 75 (а.с.75).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно встановлено, що всупереч вищезазначеним нормам, укладення спірного договору відбулося за межами торгівельних приміщень TзOB «М.Л.В. Груп», тобто у місті Кременець, Тернопільської області.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано реальних наслідків вже укладеного договору купівлі-продажу, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до п.55 Порядку №1200, на продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві: стосовно транспортних засобі, облік яких ведеться територіальними органами з наданням сервісних послуг МВС, - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), а також на зняті з обліку транспортні засоби номерні знаки для разових поїздок. Крім зазначених документів, також видається сервісна книжка (гарантійний талон), розрахунковий документ, який посвідчує факт купівлі транспортних засобів.

Однак, позивачкою, всупереч зазначеного Порядку №1200, на підтвердження факту купівлі нею спірного транспортного засобу марки «JAGUAR», модель «S-TYPE», тип - «СЕДАН-B»; рік випуску - 2006; № шасі (кузова) - НОМЕР_1; д.н.з. НОМЕР_2, не було надано суду розрахункового документу, виданого комісіонером, який би підтвердив факт купівлі останньою зазначеного транспортного засобу.

Разом із тим колегія суддів зазначає, що згідно п.п.2.1, 2.2 Договору купівлі-продажу від 26 серпня 2017 року передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після полвної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання цього Договору.

З приводу посилань апелянта на неправомірність дій відповідача ТзОВ «М.В.Л.Груп» щодо анулювання спірного договору купівлі-продажу колегія суддів зазначає наступне.

Анулювання договору однією із сторін правочину за своєю правовою природою фактично є його розірванням.

У відповідності до п.п.8.1, 8.2 Договору купівлі-продажу всі спори, які виникають між сторонами і витікають з даної угоди, в т.ч. щодо зміни та розірвання даного правочину, вирішуються шляхом переговорів між сторонами даного Договору. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому поряду за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що розірвання договору відбувається за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього Договору.

Правове регулювання питання розірвання договору здійснюється ст.651 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Спірним Договором не встановлено право сторін на односторонню відмову від Договору.

В матеріалах справи відсутні докази, що сторони зверталися до суду із позовною заявою про розірвання договору купівлі-продажу, а також щодо перемовин з приводу його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що підставою для анулювання відповідачем ТзОВ "М.В.Л.Груп" 02 вересня 2017 року договору купівлі-продажу від 26 серпня 2017 року було подання 28 серпня 2017 року ОСОБА_2 на адресу ТзОВ «М.В.Л. Груп» письмової заяви про відмову від договору комісії від 26 серпня 2017 року щодо автомобіля марки JAGUAR S-TYPE, 2006 року випуску, у зв»язку із чим останній просив анулювати усі правочини (договори), пов'язані із виконанням цього договору комісії (а.с.98).

У відповідності до ч.3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання припиняється з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, подання 28 серпня 2017 року ОСОБА_2 заяви про розірвання договору комісії від 26 серпня 2017 року не могло бути підставою для розірвання (анулювання) відповідачем ТзОВ "М.В.Л.Груп" спірного Договору купівлі-продажу транспортного засобу, який було укладено за два дні до цього.

Враховуючи виклалдене, спірний договір купівлі-продажу міг бути розірваний тільки шляхом перемовин сторін або у судовому порядку.

Однак, обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права шляхом визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу дійсним не відповідає ст.16 ЦК України, в зв"язку із чим судом правомірно відмовлено в задоволенні позову в даній частині.

З приводу посилань апелянта на необхідність визнання за нею права власності на спірний транспортний засіб на підставі ст.392 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 зроблено висновок, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання.

Крім цього, згідно з пунктом 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Пунктом 8 Порядку №1388 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, серед іншого, оформлені в установленому порядку договір комісії між власником транспортного засобу і суб»єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб»єкт господарювання, які підписані від імені суб»єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб"єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Однак, апелянт, відповідно до вимог Порядку № 1388, не поставила автомобіль на облік та не отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в зв"язку із чим ОСОБА_4 не набула права власності на спірний транспортний засіб, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в частині визнання права власності на автомобіль.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 02 травня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи