АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/745/19Головуючий по 1 інстанції - Мазай Н.В.
Категорія: 304090200 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя-доповідач)

Суддів Василенко Л.І., Єльцова В.О.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський;

треті особи Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф»;

особа, яка подає апеляційну скаргу Лихота Любов Анатоліївна;

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 березня 2019 року ухвалене під головуванням судді Мазай Н.В. у залі Монастирищенського районного суду Черкаської області 28.03.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -:

в с т а н о в и в :

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк Михайлівський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06 серпня 2014 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Банк Михайлівський « укладено кредитний договір про надання та використання прибуткової картки + кредитка (не іменна) типу МС World. Даний договір укладений у вигляді заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток банку та тарифах по картках банку, являють собою кредитний договір. Позивач вважає, що при укладенні вищевказаного кредитного договору згідно із Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про страхування», «Про банки і банківську діяльність», «Про третейські суди», порушені її права як споживача банківських послуг.

Так, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону.

Проте, за твердженням позивача, працівники банку з умовами кредитування ОСОБА_1 належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір, який вона, не читаючи через дрібний шрифт, підписала, сподіваючись на добросовісність працівника банку.

В свою чергу, позивач вважає, що банківські співробітники, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримались та грубо порушили імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів. Зокрема, банк не надав їй як позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Поряд з цим, згідно до пункту 1.5.1. Заяви (оферти) ніби засвідчується побажання позичальника, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку, будуть являтися Умови по картках та тарифи по картках, з якими вона начеб то ознайомлена, повністю згідна, їх зміст розуміє, та положень яких зобов`язується неухильно дотримуватись, які розміщені банком в місці, у якому було оформлено дану заяву, та/або в мережі Інтернет на сайті банку www.mbank.kiev.ua та/або у відділеннях банку.

Лихота ОСОБА_2 вказує, що будь-яких Умов по картках, як окремого документу, банк позивачу для ознайомлення не давав, і вона як позичальник ні де про це не розписувалася.

Ніяких довідок чи повідомлень, як окремих документів із інформацією, встановленою відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не отримувала і не ставила про це свій підпис. Також ця інформація не доводилась їй в усній формі. Позивач вважає, що підпис на кредитному договорі ще не свідчить про повне володіння нею всією інформацією про кредит. Таким чином, на думку позивача, банком проігноровано наведені вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним. Також позивач не мала часу детально ознайомитися з кредитним договором за такий короткий строк. Вона посилається, що їй повинні були надати можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім того, працівник банку не надав достовірної інформації, завіривши її в тому, що всі істотні умови договору роз`яснено, та спонукав підписати договір швидше.

ОСОБА_1 просила суд врахувати, що оспорюваний нею правочин містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалася, а можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови правочину, виявити його недоліки, оцінити всі ризики і збитки, які стануть наслідком його підписання, вона не могла, оскільки текст виконаний дуже дрібним шрифтом. Крім того, згідно до пункту 1.6. Заяви (оферти), що є частиною кредитного договору, позичальник наче б то просив банк на підставі договірного списання в безготівковому порядку, здійснити/ювати списання з рахунку, в тому числі за рахунок наданого кредиту в рамках ліміту та зарахувати на користь: ТДВ «СК «М-ЛАИФ» () суму страхової премії у розмірі 1,5% щомісячно від розміру заборгованості за договором про картку, виставленої в розрахункову дату згідно Умов по картках та договору страхування життя. На підставі цього пункту кредитного договору позивача було банком зобов`язано укласти договір страхування з ТзОВ «СК «М-Лайф».

Відповідно до пункту 2.3. Умов страхування до договору про страхування, місячний тариф становить 1,5 %.

Як зазначено в Кредитному договорі та договорі страхування, такі послуги є ніщо інакше, як послуги з добровільного страхування, які позичальник купує у продавця цих послуг із залученням кредитних коштів банку. Але прямий обов`язок, щодо такого страхування згідно до статті 7 Закону України «Про страхування`та іншим законодавством - не встановлений.

Позивач ОСОБА_1 зазначила, що даний кредитний договір був типовим, і як їй пояснили в банку, що якщо вона не погодиться на послуги з добровільного страхування, то кредит не отримає. Оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не має права жодним чином нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору. Позивач вважає, що банк принципово не повинен обмежувати вибір страхової компанії, так як це суперечить нормі закону, а тому вважає, що п. 1.6 кредитного договору повинен бути визнаний недійсним.

Відповідно до п.5 Заяви (оферти) всі спори та розбіжності, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Договір набрав чинності з 06.08.2014 року. На час укладення третейського застереження між нею та відповідачем Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Тому зазначене третейське застереження, укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». Отже, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, вищевказаний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним.

Позивач ОСОБА_1 з урахуванням наведеного обґрунтування просила суд кредитний договір № 200082276 від 06.08.2014 року, що складається із Заяви (оферти) визнати недійсним.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Михайлівський», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТзОВ «СК М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 9 квітня 2019 року подала апеляційну скаргу на рішення суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи, невірно застосовано норми матеріального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обгрунтовується тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на невідповідність кредитного договору нормам, встановленим ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги» та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Скаржник вказує, що суд першої інстанції, не звернув уваги на п.2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не перевірив чи дійсно доводилася така інформація у вигляді довідки чи іншого документа, а послався тільки на те, що вона підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом.

За таких обставин, ОСОБА_1 вказує, що недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог закону, встановлених ст. 11 Закону України «про захист прав споживачів « є підставою відповідно до ст. 215 ЦК України для визнання недійсним даного кредитного договору у зв`язку із недотриманням банком вимог закону щодо істотних умов договору, необхідних для його укладення.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на порушення норм, встановлених ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, скаржник вказує, що умови кредитного договору, стосовно послуг страхування не є справедливими оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. Лихота ОСОБА_2 посилається, що банк нав`язав їх страхові послуги, а суд дійшов висновку, що підписавши договір страхування життя, позивач підтвердила, що його укладення було добровільним, та здійснювалось за її бажанням.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції, не звернув уваги на порушення норм, встановлених п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Лихота ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . посилається, що на час укладення третейського застереження між нею та банком, закон містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому третейське застереження укладеного з порушенням вимог закону. Суд, дійшовши висновку про обгрунтованість вимог та їх задоволення, послався на строки позовної давності, про застосування яких просив відповідач, тому відмовив у задоволенні вимог в цій частині у зв`язку із спливом строку позовної давності. Скаржник вказує, що суд проігнорував норми матеріального права, тому є підстави для скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення вимог позивача.

ОСОБА_1 про сила суд розглянути справу без її участі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа підлягає розгляду апеляційному суду Черкаської області у загальному позовному провадженні з повідомленням та участю сторін.

Сторони в суд апеляційної інстанції повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується даними судових повісток про вручення. Позивач просила в апеляційній скарзі розглядати справу без її участі, а заяв чи клопотань від відповідача про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановила наступні обставини та дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його в письмовій формі та підписали, волевиявлення сторін було вільним, а позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо договору добровільного страхування життя, тому позов в цій частині вимог про визнання недійсним кредитного договору не підлягає задоволенню. Укладення договору між банком та клієнтом здійснюється за принципом договору приєднання, а саме підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів. В свою чергу позивач підписала договір, не надавши жодних зауважень чи виправлень, чим висловила своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання п. 5 Заяви ( оферти) недійсним не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у спорі.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає висновки обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлені дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, при постановленні оскаржуваного рішення не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів апеляційного суду не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 06 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та «Банк Михайлівський» укладено договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 , у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток банку та тарифах по картках банку являють собою договір про надання та використання платіжної картки (Договір про Картку), відкритий рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня та випущено прибуткову карту + кредитка (не іменна) МС World. Кредитний ліміт встановлений у розмірі 5000 гривень. Максимальна ставка по ліміту 58,8 % річних. Реальна процентна ставка по кредиту (з розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом строку його дії) 89,56 %.

Згідно до пункту 1.1. Заяви (оферти) позичальник побажав, щоб на його ім`я було відкрито поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись в рамках Договору про Картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням Картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку.

Відповідно до пункту 1.3. Заяви (оферти) позичальник побажав, що для здійснення операцій за Рахунком ОСОБА_5 , сума яких перевищує залишок грошових коштів на Рахунку Картки, йому встановили ліміт, в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.

Поряд з цим, умовами пункту 1.5.2. Заяви (оферти) позичальник побажав, щоб прийняттям (акцептом) Банком Заяви (оферти) про укладення договору про картку будуть дії банку по відкриттю йому рахунку картки.

Також пунктом 1.5.3. 3аяви (оферти) позичальник побажав, що розмір ліміту буде встановлений банком самостійно на підставі відомостей, повідомлених ним банку.

Відповідно до пункту 1.5.4. Заяви (оферти) строк дії ліміту під операції з карткою буде відповідати строку дії договору про картку (якщо інше не буде обумовлено в Умовах по картках).

Умовами пункту 3.6 Договору визначено, що з вказаною у ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» інформацією позичальник ознайомлена.

До підписання заяви (оферти) відповідач повідомив позивача про те, що кредитодавцем, якому нею зроблена оферта є банк, місцезнаходження якого вказане у верхній частині першого аркуша заяви. Також відповідач повідомив позивача у письмовій формі про наявні Умови по картках, фінансові умови Договору про Картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість), які, окрім розділу «Договір про надання та використання платіжної картки» Заяви, містяться також в Умовах по картках, про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісійних винагород, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, з умовами одержання картки, переліком необхідних документів, тарифами по картках.

Наведене підтверджують умови п.3.8 Договору про картку.

Таким чином, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов, уклали його у письмовій формі та підписали.

Слід зазначити, що при оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст. 30 ЦК України), якою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання - ст. 634 ЦК України. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами (ч.3 ст. 6 ЦК України).

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Крім іншого, принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона.

Відповідач виконав умови договору, укладеного з позивачем, позивач також виконувала умови договору, користувалась платіжною карткою з 2014 року, що підтверджується наданими відповідачем виписками по особовому рахунку позивача (а. с. 43-54).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з п. 3.6 заяви позивач ОСОБА_1 підтверджує, що ознайомлена з інформацією зазначеною в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг`та з Правилами користування платіжною карткою (п. 3.7 заяви).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом, може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно пункту 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до статті 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

06 серпня 2014 року позивач ОСОБА_1 , підписавши Договір страхування життя №SK200082276, між нею та ТДВ «Страхова компанія «М-Лайф», підтвердила, що укладення з її боку було добровільним, здійснювалось за її бажанням, а також своїм підписом засвідчила, що отримала всю інформацію в обсязі та порядку, що передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивач самостійно визначила єдиним вигодонабувачем страхування життя ПАТ «Банк Михайлівський».

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що підписи у Договорі добровільного страхування життя виконані не нею, а іншою особою, а також того, що позивачу нав`язано послугу страхування життя та обмежено її у виборі страхової компанії, тобто порушено п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, 06 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено Договір про надання та використання платіжної картки № 200082276, у вигляді Заяви (оферти), яка разом із Умовами надання та обслуговування платіжних карток банку та тарифах по картках банку являють собою Договір про надання та використання платіжної картки (Договір про Картку).

Як вбачається із матеріалів справи 18 січня 2019 року представник відповідача просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки з моменту укладення оспорюваного правочину до дня звернення ОСОБА_1 з позовом до суду пройшло понад чотири роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Отже, враховуючи наведені обставини справи, обізнаність позивача ОСОБА_1 з умовами оспорюваного договору в момент його підписання, в тому числі і з п. 5 Заяви (оферти) 06 серпня 2014 року, а також відсутність доказів поважності пропуску строку звернення до суду або будь-яких належних доказів чинення їй перешкод звернення з позовом до суду з 06 серпня 2014 року, наявність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, дають підстави дійти висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні вимог, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання п. 5 Заяви (оферти) недійсним до задоволення не підлягають у зв`язку зі спливом строків позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що відповідач скористався необізнаністю відповідача щодо діючого законодавства та вона не мала фізичної змоги ознайомитись із умовами кредитного договору, так як текст був дуже дрібним, так як позивач не довела, що її змусили підписати даний договір та вона не знайомилась із ним, так як підписи позивача спростовують її посилання . Тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки доводи позивача були предметом розгляду суду першої інстанції та їм дана належна оцінка, та скаржником не спростовуються висновки суду.

Інших доводів, які б слугували підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції .

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «СК «М-Лайф» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови .

Повний текст постанови складений 22 травня 2019 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов