ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6713/18 Номер провадження 22-ц/814/1146/19Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Дорош А.І., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди посилаючись на те, що 31 липня 2018 року з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої належний йому на праві власності транспортний засіб отримав механічні ушкодження. Діями відповідача йому завдано майнову шкоду у розмірі 15652,50 грн., з яких страховою компанією було відшкодовано 13269,70 грн. Різниця між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди складає 2382,80 грн. Окрім того, діями відповідача завдано моральної шкоди, яку оцінює в 90000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 2382,80 грн., 90000 грн. на відшкодування маральної шкоди, 2150 грн. витрат на правову допомогу та 1409,60 грн. понесених судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2382,80 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 292,13 грн. витрат на правову допомогу, 1409,60 грн. понесених витрат зі сплати судового збору, всього 6084,53 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове яким стягнути з відповідача на його користь 90000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 6150 грн. витрат на правову допомогу. Зазначив, що наслідки даного ДТП спричинили йому та його близьким значні незручності пов`язані з витратами коштів на ремонт автомобіля, можливістю виїзду на вихідних за місто, необхідністю користуватися громадським транспортом, що негативно вплинуло на його психологічний стан.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки позивач здійснював ремонт автомобіля не у встановленому законодавством порядку на власний розсуд, при цьому його - ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність застрахована відповідно до закону. Крім того позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 90000 грн.

Просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У судове засідання відповідач не заявився вдруге, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутність, підтримує доводи свого відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 .

31 липня 2018 року близько 15 год. 00 хв. в м. Полтава, вул. М. Бірюзова, 62, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «HYUNDAI H-1», д.н.з. НОМЕР_2 , при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення. У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1;10.3 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року (справа №552/4549/18, провадження № 3/552/1292/18) ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У результаті протиправних дій відповідача позивачу було спричинено майнової шкоди на суму 15652,50 грн., що підтверджується рахунком-фактури від 20 вересня 2018 року № 10/09 та актом № 10/07 прийому-передачі виконаних робіт від 02 жовтня 2018 року.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 03 жовтня 2018 року та узгодження суми страхового відшкодування за страховим випадком за договором ОСЦПВВНТЗ ОСОБА_1 . сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 13269,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що вважає рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди законним, а тому в цій частині рішення суду не оскаржує.

Враховуючи положення чинного законодавства колегія суддів позбавлена права переглядати рішення суду в частині, що не оскаржується.

При цьому, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо незаконності рішення суду в цій частині не є підставою для перегляду в апеляційному порядку, оскільки відповідачем апеляційна скарга не подавалася.

Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» викладена правова позиція про те, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши матеріали справи суд першої інстанції враховуючи ступінь вини відповідача та його поведінку, відшкодування основної суми збитків страховою компанією, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, правильно визначив розмір відшкодування у сумі 2000 грн.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди. Тоді як, відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд не вправі переглядати рішення суду у контексті зменшення її розміру.

Також судом першої інстанції при винесенні рішення було вирішено питання розподілу судових витрат.

Проте, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що не погоджується з розподілом витрат на правову допомогу оскільки суд не врахував принцип співмірності, в тому числі складність справи, виконані адвокатом роботи, витрачений час.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. та 2150 грн., всього - 6150 грн. (а.с. 16, 46)

Згідно п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції вірно обраховано, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (4382,80 грн. із заявлених 92382,80 грн.), розмір понесених позивачем судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача в розмірі 292,13 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на ч. 4 ст. 137 ЦПК України не є підставою для зміни рішення суду, оскільки регулює питання в контексті співмірності розміру витрат на правову допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а не в контексті пропорційності стягуваних судових витрат.

Положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України застосовується при вирішенні питання щодо розміру витрат на правову допомогу до застосування ст. 141 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що рішення судді постановлена з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 03 травня 2019 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді А.І. Дорош

О.О. Панченко