Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 756/10786/16-ц

провадження № 61-8198св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_5 ,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

представник Державної казначейської служби України - Богуш Павло Миколайович,

треті особи: ОСОБА_2 , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року у складі судді Яценко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позов мотивовано тим, що вона є приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. У лютому 2012 року в її офісі сталася крадіжка фотоапарату «Canоn», приблизною вартістю 8 700 грн, що з урахуванням зносу становить 8 тис. грн.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Крім того, було задоволено цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_2 на її користь у рахунок завданої майнової шкоди 8 тис. грн.

22 травня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві (далі - ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві) було відкрито провадження про примусове виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва про стягнення зі ОСОБА_2 на її користь 8 тис. грн у рахунок відшкодування майнової шкоди.

10 червня 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Зазначала, що рішення суду не виконано та не стягнуто з боржника на її користь суми завданої шкоди.

Вказувала, що відповідно до вимог частини першої статті 1177 ЦК України майнова шкода, завдана фізичній особі внаслідок злочину, відшкодовується державою у випадку, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 8 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 шкоду, завдану злочином, у розмірі 8 тис. грн.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 було завдано майнову шкоду внаслідок кримінального правопорушення, що є підставою для її компенсації за рахунок Державного бюджету України.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 січня 2018 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ДКС України відхилено, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, з урахуванням вимог статті 1177 ЦК України (у редакції від 16 травня 2013 року), дійшов обґрунтованого висновку про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 8 тис. грн, оскільки таке право виникло у ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що вирок суду не було виконано в частині відшкодування майнової шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДКС України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами попередніх інстанцій допущено неповне з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи та не застосовано законодавство, яке поширюється на спірні правовідносини.Вказувала на те, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій стосовно стягнення присуджених коштів з ДКС України є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Також, судами при ухваленні судових рішень, що оскаржуються, не взято до уваги, що в аналогічних справах суди відмовляють у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що оскільки механізм відшкодування зазначеної шкоди законодавчо ще не врегульований, то стягнення шкоди, завданої злочином, з держави в особі ДКС України є безпідставним, у зв`язку з відсутністю можливості задоволення позовних вимог саме з таких підстав.

Таким чином, казначейство не допускало порушень прав та законних інтересів ОСОБА_3 , що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 травня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Оболонського районного суду м. Києва вищезазначену цивільну справу. Клопотання ДКС України про зупинення виконання рішення суду задоволено. Зупинено виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_4 , Оболонський РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві, про відшкодування майнової шкоди призначено до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_3 , поданий представником - ОСОБА_5., у якому зазначено про те, що касаційна скарга ДКС України є безпідставною, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Потерпілим у вказаній кримінальній справі визнано ОСОБА_3 Указаним вироком також задоволено цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення зі ОСОБА_2 на її користь майнової шкоди,завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 8 тис. грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року вищевказаний вирок залишено без змін.

22 травня 2014 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 43375460 з виконання виконавчого листа, виданого 30 грудня 2013 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 8 тис. грн.

10 червня 2015 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно, також у виконавця відсутня будь-яка інформація про отримання ОСОБА_2 будь-яких доходів.

З вищенаведеної постанови про повернення виконавчого документа встановлено, що боржник ОСОБА_2 за указаним виконавчим провадженням у розумінні представника державної виконавчої служби є неплатоспроможним.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ДКС України підлягає задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 статті 7 БК України затверджено принцип цільового використання коштів, зокрема, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про ДКС України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення).

Згідно з Положенням казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Тобто, казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої статті 2 ЦК України.

Відповідно до статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом.

Проте на теперішній час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди.

Таким чином, механізм відшкодування шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, яка компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом, законодавчо не врегульований.

Положення статті 1177 ЦК України не формулюють норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, до прийняття такого закону про відшкодування державою шкоди відповідно до статті 1177 ЦК України на підставі загальних правил відшкодування шкоди здійснюватися не може.

Порядок, що містить процедуру присудження та сплати відшкодування, має бути встановлений окремим законом, який не було прийнято до цього часу. За відсутності закону, який формулює такі положення, ніяке право на компенсацію не може виникнути, оскільки заявник не може стверджувати, що він мав «законне сподівання» одержання будь-яких конкретних сум (Ухвала Європейського суду з прав людини у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, ухвала щодо прийнятності від 30 вересня 2014 року).

Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Водночас цей Закон передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо.

Та обставина, що державний виконавець не забезпечив виконання судового рішення через відсутність у боржника майна та зазначення про його неплатоспроможність не може бути безумовною підставою для покладення на державу відповідальності за шкоду, завдану конкретними особами, на підставі статті 1177 ЦК України. Зазначене є передчасним, оскільки ОСОБА_3 не скористалась правом повторного звернення до державного виконавця для перевірки майна боржника, не оскаржила дії/бездіяльність державного виконавця, якщо вважає, що він неналежним чином виконував судове рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій вищевказаного не врахували та дійшли помилкового висновку про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з ДКС України за рахунок Державного бюджету України. Крім того, в разі зміни майнового стану боржника стягувач відповідно до статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, установлених статтею 12 цього Закону. Зазначених положень закону позивач не дотрималась і у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 зверталась до державної виконавчої служби для повторної перевірки майнового стану боржника. При цьому відсутні відомості про оскарження бездіяльності державного виконавця у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 , оскільки механізм відшкодування зазначеної шкоди законодавчо ще не врегульований, стягнення майнової шкоди, завданої особі внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з держави в особі ДКС України є безпідставним, у зв`язку з відсутністю можливості задоволення позовних вимог саме з цих підстав.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_4 , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта