Справа № 357/2888/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження на підготовчому засіданні в залі суду № 3, клопотання відповідача, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа: ОСОБА_2, про визнання рішення незаконним та недійсним та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

18.03.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила в судовому порядку визнати незаконним та недійсним пункт 99 рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 05.06.2018 року №190/10-VII, яким їй було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Сіркова, 17, та зобовязати Фурсівську сільську раду Білоцерківського району затвердити складений на її імя ТОВ «КРАЯНИ» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Сіркова, 17 та передати дану земельну ділянку їй у власність.

22.03.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

25.04.2019 року відповідач подав до суду клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа: ОСОБА_2, про визнання рішення незаконним та недійсним та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи тим, що сільська рада є органом місцевого самоврядування та за своїм визначенням є субєктом владних повноважень. Обрані позивачем способи судового захисту предметно кореспондуються зі ст. 5 КАС України. Звертаючи увагу на судову практику, органи місцевого самоврядування у будь яких земельних відносинах завжди діють як субєкти владних повноважень, а відтак і будь які земельні спори за участю органів місцевого самоврядування є публічно правовими спорами за участю субєктів владних повноважень і мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з правовим висновком ОСОБА_3 Верховного Суду викладеним у постанові від 21.03.2018 року по справі № 536/233/16-ц, в якій суд наголосив на тому, що предметом позову є оскарження рішення сільської ради про відмову в затвердженні розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Під час його прийняття відповідач ( сільська рада) як субєкт владних повноважень здійснював владні управлінські функції, а тому цей спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

На підготовчому засіданні представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_4, клопотання підтримав в повному обсязі та зазначив про необхідність застування положення ч.4 ст. 263 ЦПК України врахувавши висновки Верховного суду.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_5, в засіданні заперечив проти задоволення клопотання мотивуючи тим, що дійсно відповідач діяв як субєкт владних повноважень, однак в даному випадку спір має приватноправовий характер, оскільки впливає на інтереси третьої особи, між позивачем та третьою особою існує спір щодо меж земельної ділянки.

Третя особа: ОСОБА_2 на підготовчому засіданні зазначила, що позивач на її прохання не підписала документи про встановлення межі земельної ділянки і вона, також, їй не підписувала такий документ, а земельна ділянка, яку хоче отримати позивач, останній не належить.

Суд, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні норми містяться в ч.2 ст. 16 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення дій.

На підставі п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно правових спорах, зокрема, у спорах фізичних осіб із субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, крім випадків коли для розгляду цих спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями ст. ст.. 2, 4 , 19 КАС України, визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Так, з матеріалів позову вбачається, що позивач просить визнати незаконним та недійсним пункт 99 рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 05.06.2018 року №190/10-VII, яким їй було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, зобовязати Фурсівську сільську раду Білоцерківського району затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність та передати земельну ділянку їй у власність. Рішенням Білоцерківського міськраойнного суду Київської області від 12.04.2017 року, яке набрало законної сили 03.07.2017 року, за позивачем визнано право на затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1442 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Сіркова, 17. В засіданні представник позивача зазначив про наявність порушення приватного права позивача, а третя особа заперечила право позивача на вказану земельну ділянку.

Таким чином, виходячи із суті права та інтересу, за захистом якого звернулася позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи зазначених у позові обставин, враховуючи, що на даний час судом не встановлено наявність лише публічно правового спору, та має місце майновий інтерес учасників справи, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_3 Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила ОСОБА_3, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію ОСОБА_3.

Таким чином, судом при вирішенні клопотання враховується остання правова позиція ОСОБА_3 Верховного Суду викладена у постанові від 14.11.2018 року у справі № 826/240/16.

Керуючись ст.255, 263, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відповідача, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, третя особа: ОСОБА_2, про визнання рішення незаконним та недійсним та зобовязання вчинити певні дії, відмовити.

Ухвала окремо від рішення не оскаржується, заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяОСОБА_6