Справа № 279/1006/19
Провадження 2/279/878/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого-судді Коваленко В.П.

за участю секретаря Комарової О.В.

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням . В обгрунтування вимог посилається на те, що згідно договору купівлі - продажу , посвідченого нотаріально 05.08.1992 року , згідно реєстру №2-2289 та зареєстрованому в Коростенському БТІ №5042 від 07.08.1992 року їй належить житловий будинок АДРЕСА_1.

Зазначила, що у вказаному будинку вона зареєструвала батька свого чоловіка ОСОБА_2. 12 квітня 2012 року шлюб з чоловіком ОСОБА_2 розірвано. Відповідач в належному їй будинку не проживав жодного дня. На звернення добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, оскільки не бажає спілкуватися з нею , як з бувшою невісткою. Фактично ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 Для неї, як власника даного житлового будинку наявність іншої зареєстрованої особи, яка в будинку не проживає створює певні додаткові витрати по його утриманню та певні обмеження, щодо його розпорядження.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не надав відзиву на вказаний позов.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 що стверджується копією договору купівлі- продажу посвідченого нотаріально 05.08.1992 року , згідно реєстру №2-2289 та зареєстрованому в Коростенському БТІ №5042 від 07.08.1992 року (а.с.7-8 ).

В даному будинку зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2 ( а.с. 3-6).

Відповідач в будинку, що належить позивачу, жодного дня не проживав і не проживає по теперішній час, його особисті речі в будинку відсутні, витрат на утримання будинку не несе, що стверджується даними акту сусідів від 22.01.2019 року ( а.с. 9).

Будь-яких доказів на спростування цього акту відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України , члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст.405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад три роки, без поважних причин.

При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, створючи певні додаткові витрати по його утриманню та певні обмеження, щодо його розпорядженням.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 Житомирської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Відповідно до п.п.15.5 пункту 15 розділу Х111 "Перехідні положення" ЦПК до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : В.П. Коваленко