РІШЕННЯ

Іменем України

02 травня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Троценко Т. А.

при секретарі: Корнієнко М. Е.

за участі позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 .

адвоката Богдана В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в режимі відеоконференції з Пологівським районним судом Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відшкодуванням шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила і вказала, що рішенням Бердянського міського суду Запорізької області від 27. 08. 2003 року з ОСОБА_2 стягнуто на її користь на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відшкодування шкоди в розмірі по 46, 25 грн., що відповідало 1/4 частині заробітної плати, до повноліття дитини, а якщо буде продовжувати навчання - до 23 -х років.

Починаючи з 01. 01. 2003 року ОСОБА_2 сплачує ці кошти, але їх розмір є меншим, ніж 1/4 частині заробітної плати, що не відповідає рішенню суду.

За її підрахунками заборгованість відповідача з 01. 12. 2003 року по 31. 12. 2018 року склала 51 367,65 грн., 3% річних від цієї суми складають 1541,03 грн.

Враховуючи вищевикладене, вона просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з відшкодування шкоди на утримання ОСОБА_3 в розмірі 51 367, 65 грн., 3% річних -1541, 03 грн., та зобов`язати ОСОБА_2 сплачувати на її користь відшкодування шкоди в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати з 01. 01. 2019 року до досягнення дитиною повноліття, а за умови продовження навчання до 20. 11. 2014 року.

В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі і пояснила, що ОСОБА_2 не добросовісно виконував свій обов`язок по відшкодуванню шкоду, мав велику заборгованість, яку в подальшому сплатив. Вона неодноразово зверталась до державних виконавців щодо нарахування шкоди виходячи з мінімальної заробітної плати, проте їй надавалася відповідь про відсутність заборгованість по виконавчому провадженню, тому вона звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач з представником адвокатом Богданом В. М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав на тих підставах, що згідно довідки державного виконавця Пологівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області заборгованість по виконавчому

листу щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 відсутня, свої зобов`язання по виконавчому провадженню він не прострочив, а тому підстав для стягнення заборгованості та 3% річних немає.

Рішенням Бердянського міського суду від 27. 08. 2003 року питання про стягнення 1/4 частки мінімальної заробітної плати у відшкодування шкоди, завданої злочином, вже вирішено, і повторно воно не може бути задоволено. Вважає, що позивачка вибрала невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки збільшення розміру стягнення у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плату повинно відбуватись в судовому порядку, а до суду ОСОБА_1 з відповідним позовом не зверталася.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачці у задоволенні її позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Бердянського міського суду Запорізької області від 27. 08. 2003 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 у відшкодування шкоди, завданої ДТП, на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження по 41 грн. 49 коп. щомісячно з 20. 11. 2001 року по 31. 12. 2002 року , а з 01. 01. 2003 року по 46 грн. 25 коп. ( 1/4 частина мінімальної заробітної плати) до повноліття дитини, а якщо буде продовжувати навчання до 23-х років.

ОСОБА_1 вказує на те, що ОСОБА_2 не добросовісно виконував свої зобов`язання по виконанню рішення суду, тривалий час виплати не здійснював взагалі, в подальшому заборгованість виплатив, але вона вважає, що насправді заборгованість існує, оскільки не виконується вимога суду щодо виплати матеріальної шкоди з розрахунку 1/4 частини мінімальної заробітної плати, а сплачується лише по 46, 25 грн.

Вважає, що у зв`язку з цими обставинами виникла заборгованість в сумі 51 367, 65 грн., а відтак є підстави для стягнення 3-х % річних, розрахунок заборгованості здійснила сама, відповідач з даною вимогою не погодився на тій підставі, що по виконавчому листу заборгованість відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частина 3 ст. 12 цього ж Кодексу визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вимоги закону суд вважає, що належним доказом наявності заборгованості по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа № 2-1904 від 25. 01. 2010 року є розрахунок, здійснений особою, яка уповноважена на його виконання, а саме - державним виконавцем, в провадженні якого перебуває вказане виконавче провадження.

Натомість, позивачка надала розрахунок заборгованості, виконаний нею особисто, згідно якого вона вважає, що заборгованість з вказаного виконавчого листа має місце.

Проте суд з такою позицією погодитись не може, оскільки в справі наявний розрахунок, виконаний старшим державним виконавцем Пологівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області К. Г. Смірновою, з якого вбачається відсутність заборгованості ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-1904 від 27. 08. 2003 року відсутня.

Твердження позивачки про те, що на даний час розмір мінімальної заробітної плати вочевидь не відповідає розміру, визначеному рішенням суду у 2003 році, не може бути судом прийнятий до уваги, оскільки судом встановлено і не заперечується самою позивачкою, що вона не зверталась до суду з позовом про збільшення розміру відшкодування шкоди, який прив`язано до розміру мінімальної заробітної плати, а відтак твердження позивачки про наявність заборгованості є необґрунтованим.

Виходячи з цього ж висновку судом не задовольняється і вимога про стягнення 3% річних, оскільки вони є похідними від наявності боргу по зобов`язанню.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми матеріальної шкоди в розмірі 1/4 частки мінімальної заробітної плати на утримання ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття, або до 23-х років, суд виходив з того, що дана позовна вимога вже була задоволена рішенням Бердянського міського суду від 27. 08. 2003 року, тому повторно вказане питання вирішуватись не може.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 4,5,12,78, 258-259,263,264,265, 268 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відшкодуванням шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08. 05. 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Т. А. Троценко