Справа № 758/1060/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Ларіонової Н. М.,
за участю секретаря судового засідання Гальчинська А. О.,
за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням військового обов`язку,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на свою користь 100 000,0 грн. в якості відшкодування спричиненої протиправними діями військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди, пов`язаної з виконанням нею військового обов`язку.
Позов мотивований тим, що відповідач ВЧ НОМЕР_1 на протязі тривалого часу (фактично з серпня 2014 року) своїми протиправними діями стосовно позивача - полковника юстиції, яка з 20 серпня 2014 року була переміщена з посади помічника командира на посаду співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу, системно та цілеспрямовано спричиняє моральну шкоду, яка призвела до втрати працездатності, пов`язаної із проходженням військової служби. При цьому, як зазначено в позові, протиправність дій військової частини НОМЕР_1 станом на 10.12.2016 вже встановлена адміністративними судами, 5 рішень яких набули законної сили, а саме: Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 р. по справі № 826/17342/15: Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки питання до звільнення без надання ОСОБА_2 права носіння військової форми одягу, невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_2 ; Визнано протиправними дії Міністра оброни України щодо видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 69Р від 21.07.2015 про звільнення полковника юстиції ОСОБА_2 без надання позивачу права носіння військової форми одягу; Зобов`язано Міністра оборони України та Військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо внесення змін до- наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 69Р від 21.07.2015 щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_2 права носіння військової форми одягу; Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 р. по справі № 826/15102/15: Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення своєчасного перерахування ОСОБА_2 належного їй грошового забезпечення у зв`язку із звільненням та виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира від 09.09.2015 № 197ДСК. (08.09.2015); Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.12.2015 (набула чинності 22.01.2016) по справі № 826/23218/16: Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_2 у наданні інформації на її інформаційний запит від 22.09.2015 р.; Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 копії акту про результати службового розслідування та наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування стосовно ОСОБА_2 згідно її інформаційного запиту від 22.09.2015 р.; Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 р. по справі № 826/3156/16: Визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування та видання акту службового розслідування за фактами правопорушень, вчинених полковником юстиції ОСОБА_2 , з порушенням порядку, визначеному Інструкцією, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 12.06.2015 № 130 р.; Визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року № 107; Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 по справі № 826/8791/15: Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання полковнику юстиції ОСОБА_2 частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток за 2015 рік; Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 календарних днів); Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення виплати полковнику юстиції ОСОБА_2 з 01.02.2015 надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира військової частини НОМЕР_1 по день виключення зі списків особового складу; Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 надбавку за виконання спеціальних завдань в розмірі 70 % посадового окладу помічника командира військової частини НОМЕР_1 по день виключення зі списків особового складу. Так, зв`язку із безперервними протиправними діями Відповідача, які позивач була змушена доводити в судах значний час, постійне знаходження протягом тривалого часу в стані стресу, що за приписами лікарів має бути для позивача за наявними діагнозами цілком виключено, призвело до того, на думку позивача, що стан її здоров`я продовжує погіршуватись далі, у зв`язку з чим, посилаючись на ст. 23 ЦК України, звернулась з даним позовом про стягнення моральної шкоди до суду. Так, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що протиправними діями відповідача їй заподіяна моральна шкода.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.05.2017 р. позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу, з огляду на несплату нею судового збору (суддя Зарицька Ю.Л.).
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.07.2017 р. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29.05.2017 р. скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.08.2017 р. головуючого суддю визначено по справі Романа О.А.
04 вересня 2017 року Ухвалою Подільського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (суддя Роман О.А.).
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 14.11.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.
21.10.2019 р. відповідачем через засоби поштового зв`язку подано відзив, згідно з яким сторона відповідача зазначає про те, що позивачем не обґрунтовано, в чому полягає шкода, не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача, та майнових втрат. Також зазначено про те, що позивач просить стягнути з відповідача відшкодування спричиненої моральної шкоди пов`язаної із виконанням військового обов`язку, тоді як відповідно до довідки МСЕК АВ № 0644528 з 07.12.2016 року. Позивачу була встановлена 3 група інвалідності з причин, пов`язаних з проходженням військової служби. Так, відповідач, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позову, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 повністю.
07.11.2019 р. позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив, в якому наголосила, що відповідно до існуючих на даний момент її діагнозів стосовно хвороб, які значно ускладнилися, або додатково виникли, безумовно є причинний зв`язок, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань та втрат немайнового характеру.
20.11.2019 р. відповідачем через канцелярію суду подано заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.
В судове засідання позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з огляду його необґрунтованості і безпідставності, на підставі наданого відзиву та заперечень, просив відмовити в його задоволенні.
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що підтверджено матеріалами справи та визнається стороною відповідача, що позивач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 січня 1995 р. проходила військову службу в Збройних Силах України, зокрема у військовій частині НОМЕР_1 з 2001 р.
ОСОБА_2 звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я), відповідно до наказу Міністра оборони України від 21.07.2015 року № 69Р.
За посвідченням серії НОМЕР_2 , позивач є ветераном військової служби.
Як вбачається з матеріалів справи, після звільнення з військової служби ОСОБА_2 неодноразово зверталась до суду з адміністративними позовами до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Окружного адміністративного суду від 21.09.2015 р. було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , а саме: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання ОСОБА_2 частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 календарних днів); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 р. у вищевказаній справі за апеляційною скаргою позивача Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення виплати полковнику юстиції ОСОБА_2 з 01.02.2015 надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70% посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 вчинити дії щодо поновлення виплати ОСОБА_2 надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70% посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з 01.02.2015 по день виключення зі списків особового складу (08.09.2015) та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити: Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення виплати полковнику юстиції ОСОБА_2 з 01.02.2015 надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70% посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 по день виключення зі списків особового складу (08.09.2015); Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 надбавку за виконання спеціальних завдань в розмірі 70% посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з 01.02.2015 по день виключення зі списків особового складу (08.09.2015); В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року залишити без змін.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.10.2015 р. у справі № 826/17342/15 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2015 р. за апеляційною скаргою позивача зазначене рішення суду 1 інстанції скасовано та постановлено нове рішення з частковим задоволенням позову, а саме: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо підготовки питання до звільнення без надання ОСОБА_2 права носіння військової форми одягу, невнесення права носіння позивачем військової форми одягу до змісту проекту наказу Міністра оборони України (по особовому складу) про звільнення полковника юстиції ОСОБА_2 ; визнати протиправними дії Міністра оборони України щодо видання наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 69Р від 21 липня 2015 року про звільнення полковника юстиції ОСОБА_2 без надання позивачу права носіння військової форми одягу; зобов`язати Міністра оборони України та Військову частину НОМЕР_1 розглянути питання щодо внесення змін до наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 69Р від 21 липня 2015 року щодо надання полковнику юстиції ОСОБА_2 права носіння військової форми одягу.
Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 р. у вказаній справі № 826/17342/15 зазначені вище судові рішення судів 1 та 2 інстанції залишені без змін, а касаційна скарга Міністра оборони України та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України без задоволення.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.12.2015 р. у справі № 826/23218/15 було задоволено позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, а саме: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_2 у наданні інформації на її інформаційний запит від 22 вересня 2015 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_2 копії акту про результати службового розслідування та наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування стосовно ОСОБА_2 згідно її інформаційного запиту від 22 вересня 2015 року. В апеляційному порядку дане судове рішення не переглядалось.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року у адміністративній справі № 826/15102/15 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 було закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача за фактами ненадання позивачу за її рапортом від 23.07.2015 у зв`язку із звільненням її з військової служби у відставку за станом здоров`я невикористаної частини щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 доби та щорічної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 діб, а Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2016 р. у вищевказаній справі за апеляційною скаргою позивача Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 березня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 полковника юстиції ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково: Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо забезпечення своєчасного перерахування ОСОБА_2 належного їй грошового забезпечення у зв`язку із звільненням та виключенням зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира від 09.09.2015 №197 ДСК; Скасувати пункт 2 наказу Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.09.2015 №197 ДСК в частині щодо виплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані 4 календарних дні щорічної основної відпустки за 2014 рік у розмірі 1196 гривень 60 копійок та встановлення кінцевої дати закінчення щорічної основної відпустки 08 вересня 2015 року; Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення із розрахунку у повному розмірі, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) за період з 08.09.2015 по дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , якою має бути останній день відпустки; В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2016 р. у справі № К/800/3435/16 була частково задоволена касаційна скарга ОСОБА_2 та скасовані постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.12.2015 р., яким позивачу було відмовлено в задоволенні адміністративного позову до військової частини НОМЕР_1 , та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 р., якою дане рішення було залишено без змін, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 06.04.2017 р. було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо зволікання з оформленням призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ОСОБА_2 інвалідності, у зв`язку із встановленням їй інвалідності III групи, пов`язаної із проходженням військової служби; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути питання про оформлення призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ОСОБА_2 інвалідності, у зв`язку із встановленням їй інвалідності III групи, пов`язаної із проходженням військової служби, на підставі поданих нею документів; в решті вимог адміністративний позов задоволенню не підлягає (справа № 761/5948/17).
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. вищевказане судове рішення районного суду залишено без змін, а апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України без задоволення.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.07.2017 р. у справі № 826/6668/16 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , а саме: Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасної та повної виплати належного полковнику юстиції ОСОБА_2 у зв`язку зі звільненням розміру грошового забезпечення в тому числі не нарахованого за період з 01.02.2015 року по 08.09.2015 року з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу та щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% розміру грошового забезпечення, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини); Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату належного полковнику юстиції ОСОБА_2 у зв`язку зі звільненням розміру грошового забезпечення в тому числі не нарахованого за період з 01.02.2015 року по 08.09.2015 року з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу та щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% розміру грошового забезпечення, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини); Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу полковника юстиції ОСОБА_2 , яка у грошовому еквіваленті складає 1435,00 грн. та з урахуванням фактично виплачених сум; Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити полковнику юстиції ОСОБА_2 в повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу полковника юстиції ОСОБА_2 , яка у грошовому еквіваленті складає 1435,00 грн. та з урахуванням фактично виплачених сум; Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб (18%), яка складає 1876,98 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят шість гривень 98 копійок), утриманого з нарахованої за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015 року надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу, що дорівнює 10427,66 грн.; Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити полковнику юстиції ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати розміру грошового забезпечення у зв`язку зі звільненням за період з 01.02.2015 року по 08.09.2015 року з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу та щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% розміру грошового забезпечення, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) з урахуванням індексації, відповідно до законодавства України; Провадження у справі в частині визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасної та повної виплати належного полковнику юстиції ОСОБА_2 у зв`язку зі звільненням розміру грошового забезпечення в тому числі не нарахованого за період з 08.09.2015 року по 12.09.2015 року з урахуванням надбавки за виконання спеціальних завдань у розмірі 70% посадового окладу та щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 45% розміру грошового забезпечення, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою співробітника відділу напрямків Резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) закрити; У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 р. у даній справі № 826/6668/17 вищевказане рішення суду залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.10.2017 р. у справі № 826/8330/17 позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України було задоволено повністю, а саме: визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не включення до довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії полковнику юстиції у відставці ОСОБА_2 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі, який виплачено ОСОБА_2 за останні 24 місяці перед звільненням з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України видати нову довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії полковнику юстиції у відставці ОСОБА_2 , до якої включити щомісячну додаткову грошову винагороду з врахуванням розміру винагород, що виплачено ОСОБА_2 за останні 24 місяці перед звільненням з військової служби.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2017 р. у даній справі № 826/8330/17 вищевказане рішення суду залишено без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 18.10.2017 р. у справі № 826/18756/17 позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України було задоволено повністю, а саме: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 за фактами припинення несвоєчасної виплати полковнику юстиції ОСОБА_2 грошового забезпечення за період з 25 травня 2015 року по 21 червня 2015 р.; визнано пункт 26 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2015 року № 117ДСК протиправним, як таким, що виданий всупереч нормам п.34.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2016 р. позивач була оглянута Солом`янською міжрайонною МСЕК м.Києва та їй була встановлена третя група інвалідності із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, строком до 01.01.2019 р., що підтверджено копією даної довідки, що міститься а матеріалах справи.
29.06.2017 р. Солом`янською міжрайонною МСЕК м.Києва ОСОБА_2 була встановлена друга група інвалідності за захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, строком до 10.06.2019 р., що підтверджено копією довідки серії АВ № 0658396, що міститься а матеріалах справи.
28.05.2019 р. Солом`янською міжрайонною МСЕК м.Києва ОСОБА_2 була безстроково встановлена друга група інвалідності за захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджено копією довідки серії АВ № 09998319, що міститься а матеріалах справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» Міністерства оборони з 16.11.2016 р. по 07.12.2016 р., з 13.06.2017 р. по 24.06.2017 р., що підтверджено копіями відповідним виписних епікризів; 21.06.2017 р. зверталась до консультацію до кардіохірурга на МСЕК.
Позивач стверджує про заподіяння їй моральної шкоди та пов`язує заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача, які були визнані протиправними в порядку адміністративного судочинства.
На час звернення позивача до суду діяла ст.21 ч.2 КАС України (2004 р.), якою було передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Частиною 5 статті 21 КАС України (2017 р.), яка діє на час розгляду справи, аналогічно визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
А відтак, заявлені позивачем ОСОБА_2 в даному судовому провадженні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Перевіряючи твердження та заперечення сторін, оцінюючи надані ними доказами, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно зі ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1).
Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим, або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав протиправних дій / бездіяльності відповідача щодо проходження служби, виконання посадових обов`язків позивачем.
Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно до п.5 вказаної вище Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальне формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
При цьому, за змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
На підставі ст.ст.78-80 ЦПК України, крім належності, докази мають бути допустимим, достовірними та достатніми.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, судом встановлено, що рядом судових Рішень, дії відповідача в порядку їх оскарження по КАС України, визнані протиправними.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Водночас, позивачем надано ряд медичних документів, на підтвердження своїх доводів в частині погіршення фізичного стану у зв`язку з протиправними діями відповідача відносно позивача, починаючи з серпня 2014 року.
Так, виписний епікриз № 27737 (а.с. 121-122) (з 16.11.2016 по 07.12.2016) та № 14738 (а.с. 123-125) (з 13.06.2017 по 24.06.2017 р.) містить особливості перебігу захворювання, де зазначено, що ОСОБА_2 вважає себе хворою з 1996 року та впродовж останніх 10 років її стан погіршувався.
Тобто має місце тривалість скарг позивача на здоров`я, починаючи з 1996 року, та його погіршення останні 10 років, тоді як згідно доводів позивача, протиправність дій відповідача відносно неї почалась з серпня 2014 року, що призвело до моральних страждань, та як наслідок вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.
Крім того, відповідно до довідки МСЕК АВ № 0644528 з 07.12.2016 позивачу була встановлена 3 група інвалідності з причин пов`язаних з проходженням військової служби.
Так, в порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судових рішень про визнання дій відповідача протиправними неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
На підставі викладеного, ст.ст.23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (місце знаходження за адресою: 04176, м. Київ, вул. Електриків, буд. 3; ) про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з виконанням військового обов`язку, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова