КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5500/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року місто Київ

справа № 369/3535/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 16 жовтня 2012 року у розмірі 64465,76 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2148,04 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 54599,38 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 4172,35 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 3045,99 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між ним і банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Зауважував, що відповідно до умов п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і може бути змінений (зменшений або збільшений) в будь-який момент.

Позивач зазначав, що банк свої зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачукредит у повному обсязі, однак останній умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідачазаборгованість за кредитним договором.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у задоволенніпозову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що згідно анкети-заяви від 16 жовтня 2012 року відповідач власноручним підписом засвідчив, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення, згоден з його умовами та зобов'язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вказував, що відповідач укладання чи неукладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, останнім не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, відповідач не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов'язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, а тому вважає, що судом помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Зазначав, що користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку.

Від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено виникнення у відповідача зобов'язань за кредитним договором на умовах, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду 11 квітня 2019 року апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав. В подальшому у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та того, що Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частииною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій міститься інформація про те, що останній ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними.

Також, ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві.

Відтак, між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

На підтвердження своїх вимог позивач надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16 жовтня 2012 року.

Згідно з п.1.1.2.1.7 Умов та Правил надання банківських послугклієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбаченим цим договором.

Відповідно до п.1.1.7.6 Умов при відсутності на картрахунку картки коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг Банку для продовження дії карти, і при ненадходження грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення терміну дії картки банк стягує комісію за обслуговування рахунку відповідно до діючих тарифів. Зазначена комісія стягується банком після закінчення зазначеного в цьому пункті терміну щомісяця. У разі якщо залишок на картрахунку менше розміру комісії, встановленої Тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на картрахунку. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку картки останній закривається.

Пунктом 1.1.7.13 Умов визначено, що клієнт зобов'язується сплачувати комісії та інші плати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, відповідно до Тарифів.

Відповідно до п.2.1.1.1. Умоввказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», пам'ятка клієнта/довідка про умови кредитування, тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з п.2.1.1.2. вказаних Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти НОМЕР_2 (т.1 а.с.10) банк змінював кредитний ліміт, наданий відповідачу, а саме:

16 жовтня 2012 року встановлено кредитний ліміт 300 грн.;

29 серпня 2013 року встановлено кредитний ліміт 2200 грн.

З листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28 серпня 2018 року 30.1.0.0/2-20180331/106 вбачається, що ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н від 16 жовтня 2012 року отримав картку НОМЕР_2, зі строком її дії до останнього дня липня 2016 року (т.1 а.с.199).

Отже, останнім днем її дії є 31 липня 2016 року.

Таким чином, за умовами договору відповідач зобов'язався повернути банку отриманий кредит, відсотки за ним, комісії та інші передбачені платежі не пізніше 31 липня 2016року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку із невиконанням умов договору банком нарахована відповідачу заборгованість за період з 01 лютого 2013 року до 31 грудня 2017 року в загальному розмірі 64465,76 грн., що складається із:

заборгованості за кредитом - 2148,04 грн.;

заборгованості по процентам за користування кредитом - 54599,38 грн.;

заборгованості за пенею та комісією - 4172,35 грн.;

штрафу (фіксована складова) - 500грн.;

штрафу (процентна складова) - 3045,99грн.

У заяві про перегляд заочного рішення та у відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував на те, що він не виявляв бажання оформити на своє ім'я кредитний ліміт по платіжній картці оскільки надана банком заява-анкета заповнювалась для отримання стипендії, про що і зазначено в ній.Зазначав, що на 16 жовтня 2012 року він був студентом та отримував стипендію у розмірі 720 грн. Оформлюючи картку для отримання стипендії, банком було надано йому і другу картку - для здійснення розрахунків, не надаючи будь-яких роз'яснень, банк надав документи йому на підписання, серед яких містилася і анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. При цьому йому не було роз'яснено про те, що він отримує кредитну картку, за якою необхідно сплачувати проценти та будь-які штрафні санкції.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач не заперечував, що кредитна картка йому була видана.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашав заборгованість.

Як вбачається з заяви про перегляд заочного рішення, відповідач не заперечував наявність заборгованість по тілу кредиту.

Разом з тим, суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув.

Оскільки відповідач фактично отримав кредит у розмірі 2200 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2148,04 грн. (2009,95 (залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) + 138,09 грн. (залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) = 2148,04 грн.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2016 року, пені та штрафів, виходячи з наступного.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 16 жовтня 2012 року з відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності саме від заяви відповідача.

Доданий до заяви витяг з тарифів, крім того, що не містить підпису відповідача, містить декілька зовсім різних тарифів обслуговування кредитних карт.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що розмір процентної ставки неодноразово змінювався.

Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженими ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтом договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її за договорами банківського вкладу ( крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (частина 4 статті 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Частинами 1-4 статті 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно з частиною 1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягли домовленості щодо всіх його умов, в тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З урахуванням змісту наведених норм, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Разом з тим, матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 30,00 % річних до 43,2% річних скріпленої його підписом.

При цьому, проценти за користування кредитом - це плата позичальником кредитору коштів за користування наданими йому коштами. Нарахування ж процентів на проценти, а також нарахування процентів на штрафні санкції законом не передбачено, а відтак вказані вимоги є необґрунтовані.

З наданого відповідачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідач погашав заборгованість.

Разом з тим, будь - яких доказів про те, як розподілялися внесені відповідачем кошти позивач не надав.

Також позивачем не надано доказів погодження з відповідачем при укладенні договору порядку та розміру процентів, комісій, порядку та умов нарахування пені та штрафу.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості проценти нараховані не на суму кредитних коштів, які видані відповідачу, а на суму кредиту, разом з процентами та штрафними санкціями.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01 лютого 2013 року по 31 липня 2016 року, заборгованості за пенею та штрафу, оскільки вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

При цьому, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01 серпня 2016року до 31 грудня 2017 року також не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем отримувались кошти, які разом з нарахованими відсотками та іншими платежами передбаченими умовами договору він мав повернути не пізніше 31липня 2016 року.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2 мав зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у ПостановіВеликої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.

При цьому, у позовній заявіПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив також стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за період з 01серпня 2016 року до 31 грудня 2017 2017 року.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, то після 31 липня 2016 року позивач не міг такі відсотки нараховувати.

А відтак, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку відсотків нарахованих за період з 01 серпня 2016року до 31 грудня 2017 року задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на наявність згоди позичальника з умовами кредитування, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання банківських послуг фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

При цьому, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можна зробити висновок, на які саме умови та тарифи обслуговування карт, запропонованих банком, погодився відповідач.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 146,69 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1-д, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2148 грн. 04 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 146 грн. 69 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: