РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
за участю представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби Безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, третя особа Служба Безпеки України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -
10.10.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати рішення житлово-побутової комісії Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого від 30.05.2018 року, що затверджено протоколом №2 про відмову позивачу у задоволенні його рапорту щодо виключення з числа службового та надання у постійне користування квартири АДРЕСА_1 ; та зобов`язати начальника Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого подати до житлової комісії Центрального Управління СБУ клопотання щодо виключення з числа службового та надання у постійне користування позивачу зазначену квартиру.
21.02.2019 року представником позивача адвокатом Андрійко О.В. подано уточнену позовну заяву, в якій представника позивача з уточненням просить: скасувати рішення житлово-побутової комісії Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого від 30.05.2018 року, що затверджено протоколом №2 про відмову позивачу у задоволенні його рапорту щодо виключення з числа службового та надання у постійне користування квартири АДРЕСА_1 ; та зобов`язати Інститут підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого подати до житлової комісії Центрального Управління СБУ клопотання щодо виключення з числа службового та надання у постійне користування позивачу зазначену квартиру.
Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що 20.05.2009 року полковнику ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 19.05.2009 року №120-1 було надано службовий ордер для заселення у квартиру АДРЕСА_1 . Полковник ОСОБА_3 має вислугу понад 20 років, та на цей час є пенсіонером, починаючи з 11.05.2006 року перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, але постійного житла до цього часу не отримав. Станом на травень 2018 року разом з позивачем на квартирному обліку перебувають його члени родини: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , та син ОСОБА_6 . В користування позивача мається службова квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим позивач подав рапорт щодо виключення з числа службового та надання йому у постійне користування вказаної квартири, однак йому було відмовлено в задоволенні його рапорту оскаржуваним пртоколом №2 від 30.05.2018 року. Позивач не згодний з вказаною відмовою, оскільки на його думку, вказана відмова є порушенням права позивача на житло, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
13.11.2018 року представником відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що вказані вимоги є безпідставними та грунтуються на особистій незгоді позивача із прийнятим рішенням, оскільки житлово-побутовою комісією Інституту при прийнятті рішення про відмову у задоволенні рапорту позивача було дотримано відповідні вимоги законодавства України та нормативно-правових актів СБУ. Та теперішній час в Інституті зберігається потреба
у використанні службового житла, та жилі приміщення надаються в порядку черговості, а позивач перебуває у 4 черзі співробітників Інституту, а на разі на черзі перебуває інший діючий співробітник Інституту, та потребує відселення також колишній співробітник.
15.03.2019 року представником відповідача, який є одночасно представником третьої особи ОСОБА_2 подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що спірна квартира є неблагоустроєною, та не відповідає санітарним та технічним нормам, так як квартира не має внутрішнього розведення води, каналізації та теплопостачання, а також не проведено монтаж ліфту, у зв`язку з чим проводити ремонту чи мешкати у корпусі не має можливості, акти введення в експлуатацію відсутні, тому відсутні правові підстави для надання вказаної квартири позивачу у постійне користування. Також нормативно-правовими актами СБУ встановлено особливий порядок саме для прийняття рішення про виключення з числа службових житлових приміщень, а не про відмову у такому виключенні.
Представник позивача адвокат Андрійко О.В. в судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримала в повному обсязі, та просила її задовольнити.
Представник відповідача Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого, який є одночасно представником третьої особи СБУ Тарасенко Д.І. в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на доводи, що були викладені у відзиві та доданих до нього доказах.
10.10.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.
Ухвалою судді від 17.10.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
В задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів та здійснення огляду спірної квартири в судовому засіданні відмовлено, оскільки до суду не надано доказів того, що представник відповідача позбавлений можливості в отриманні вказаних доказів.
Ухвалою суду від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.
Судом встановлено, що з 18.07.1994 року проходив військову службу в СБУ України, та на разі є пенсіонером, та мав календарну вислугу років станом на 01.10.2016 року 22 роки 02 місяці 13 днів, та з 19.09.2005 року був співробітником Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого.
З 11.05.2006 року позивач разом зі своєю родиною дружиною, та дітьми перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, але постійного житла до цього часу не отримав.
Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради від 17.03.2009 року за №141 включено до числа службових УСБУ в Харківській області ізольовану квартиру однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яку в подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради від 07.04.2009 року №145 було включено до числа службових Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮАУ ім. Ярослава Мудрого.
20.05.2009 року полковнику ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 19.05.2009 року №120-1 було надано відповідний ордер №435 серії 09 для заседення у квартиру АДРЕСА_1 . На разі, позивач разом зі своєю дружиною та 2 дітьми зареєстровані у вказаній квартирі.
11.04.2018 року позивач звернувся з рапортом щодо вирішення питання про виключення з числа службового та надання у постійне користування квартири АДРЕСА_1 , враховуючи наявність у нього 20 років вислуги.
Протоколом №2 засідання житлово-побутової комісії Інституту підготовки юридичних кадрів для СБУ НЮУ ім. Ярослава Мудрого від 30.05.2018 року в задоволенні вказаного рапорту було відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішення позивач звернувся до суду за захистом свого права.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та забезпечення їх житлом, крім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», регулюються спеціальними нормами законодавства, зокрема: Законом України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Служби безпеки України від 6 листопада 2007 року № 792, Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки
України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262.
Відповідно до ст. ст.17,47 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, що знаходяться на службі в Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їх родин. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти його в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Пунктом 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, та пунктом 3.13 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Служби безпеки України від 6 листопада 2007 року № 792, передбачено право військовослужбовців звільнених з військової служби в запас залишатися на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла з державногожитлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.
Згідно п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Відповідно до п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок від 11.12.1984 № 470, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.
Як було встановлено в судовому засіданні житла позивач у власності не має, та не мав, та його дружина ОСОБА_4 не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у виконавчому комітеті ХМР.

Ст. 40 Житлового кодексу України встановлює, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Конвенція про захист прав людини і основних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини прав. Складовою частиною цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення, зокрема, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції встановлено. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця стаття закріплює право безперешкодного користування своєю власністю, включаючи і житлову власність, регулює умови позбавлення власності, визнає право держав здійснювати контроль за використанням власності відповідно до інтересів суспільства. Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, громадської організації чи групи приватних осіб має поважатись. У першу чергу, ця повага має виявлятися державою і реалізовуватися шляхом прийняття законодавчих, виконавчих актів, що захищають право власності від незаконних зазіхань. Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язала нашу державу створити надійні та ефективні механізми виконання рішень Європейського суду з прав людини (далі Суд) та застосування практики цього суду як джерела права. Першим важливим завданням у цьому контексті є забезпечення однозначного застосування юридичної термінології.
Відповідно до п.4.3 Інструкції, співробітникам, які мають вислугу 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Забезпечення за рахунок СБ України співробітників та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту на будівництво (купівлю) житла в установленому порядку.
Відповідно до п.5.23 Інструкції, житлове приміщення виключається з числа службового у випадках: - якщо в Центральному управлінні, органі, закладі чи установі СБ України
відпала потреба в його використанні; - якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.
Відповідно до п.4 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP» до числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.
Відповідно до п.5.15 Інструкції рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції Житлова площа для забезпечення постійним житлом розподіляється відповідно до черги квартирного обліку та у межах норм, установлених законодавством.
Відповідно до п.53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.
Частиною 1 статті 122 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.
Потреба у використанні спірної квартири як службової відпала, оскільки квартира не є вільною, в ній зареєстрована сім`я позивача з 01.02.2012 року, що складається на разі з 4 осіб, а тому вона не може бути віднесена до службових, і на неї не може бути виданий ордер на вселення іншим особам, що спростовують доводи представника відповідача, що вказана квартира повинна бути надана іншим особам в порядку черговості, оскільки ордер надано на вказану квартиру саме позивачу в порядку черговості в 2009 році. Вказаний ордер в судовому порядку недійсним не визнавався.
Відповідно до ст. 50 Житлового Кодексу Української PCP жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя.
Благоустроєність житла є якісною характеристикою приміщення, що визначається певним набором комунальних, побутових зручностей (водопровід, каналізація, опалення, газопостачання тощо).
Посилання представника відповідача, який є одночасно також представником третьої особи на те, що спірна квартира є неблагоустроєною відповідно до ст. 50 ЖК України є необгрунтованими за наступних обставин. В матеріалах справи містить акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта будівництва, який було зареєстровано в Інспекції ДАБК у Харківській області від 11.02.2009 року №14, та затверджений рішенням Харківського міськвиконкому від 30.12.2008 року №87, відповідно до якого було прийнято в експлуатацію житловий будинок по АДРЕСА_3 як другий пусковий комплекс будівництва житлового комплексу з об`єктами торговельного, соціально-побутового призначення та багаторівневим паркінгом по АДРЕСА_3 ТОВ «ТЕХНОПОЛІС». Посилання відповідача, що договори про користування електричною енергією між мешканцями вказаного будинку та АТ «ХОЕ» не укладалися, особові рахунки не відкривалися, ПАТ «Харківміськгаз» не здійснює розподіл природного газу за вище наведеною адресою, та будинок не має підключення до мереж централізованого водопостачання та водовідведення є необгрунтованими, оскільки як вбачається з оскаржуваного протоколу №2 однією з підстав для відмови у вирішенні питання зняття статусу «службова» із вказаної квартири є порушення санітарних та технічних норм. Проте, матеріали справи вказують на те, що вимоги закону не були дотримані відповідачем ще при виділенні позивачу спірної квартири, як службової, на сім`ю із двох осіб: позивача, та його дружину, тому зазначена обставина є формальною, та не може бути визначальною при вирішенні питання щодо виключення квартири з числа службової, тому суд вважає неспроможними заперечення представника відповідача щодо неможливості порушення питання про виключення спірного житла із числа службового з посиланням на невідповідність його вимогам ст.50 ЖК України.
Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає:
1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.
Термін «житло» в тлумачення Європейського суду з прав людини означає переважно місце, де особа мешкає на постійній основі, проте, цей термін може поширюватись і на місце, де особа мала твердий намір мешкати.
У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48 , Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.
Враховуючи положення статі 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у погодженні клопотання щодо виключення спірної квартири з числа службової є неправомірною, оскільки не відповідає інтересам родини позивача та його родини, які іншого житла не мають, відповідно до ст.125 ЖК України не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, тому зазначена відмова відповідача є втручанням у право позивача та його родини на житло. Відповідач не довів, що його відмова у позитивному вирішенні заявленого позивачем клопотання відповідає законним цілям, передбаченим у п.2 статті 8 Конвенції. Таке втручання з огляду на викладені обставини не можна визнати необхідним у демократичному суспільстві та, відповідно, не можна вважати пропорційним інтересам позивача та її родини. Доводи відповідача про те, що службове житло не відповідає вимогам ст. 50 ЖК УРСР, тому у відповідача відсутні законні підстави для надання згоди на виключення квартири із числа службової, не заслуговують на увагу з вище зазначених мотивів. Крім того, позивачу відмовлено в задоволенні його рапорту також з причини, що позивач перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 11.05.2006 року, та станом на 30.05.2018 року разом з позивачем на квартирному обліку члени його сім`ї: дружина та двоє дітей, що порушує право позивача, як військовослужбовця, на державне забезпечення житлом, оскільки вказана підстава не розкриває зміст порушення умови про надання житла у постійне користування.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, та з метою захисту конституційного права на житло, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби Безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, третя особа Служба Безпеки України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Скасувати рішення житлово-побутової комісії Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 30 травня 2018 року про відмову полковнику ОСОБА_3 у задоволенні його рапорту щодо виключення з числа службового та надання у постійне користування квартири АДРЕСА_1 , яке оформлене протоколом № 2 засідання житлово-побутової комісії Інституту підготовки юридичних кадрів для СБ України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 30 травня 2018 року.

Зобов`язати Інститут підготовки юридичних кадрів для Служби Безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого подати до житлової комісії Центрального управління Служби Безпеки України клопотання щодо виключення з числа службового та надання у постійне користування полковнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Інституту підготовки юридичних кадрів для Служби безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, на користь ОСОБА_3 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 704(сімсот чотири) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Позивач ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .
Відповідач Інститут підготовки юридичних кадрів для Служби Безпеки України Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого , місцезнаходження: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 71, .
Третя особа Служба Безпеки України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, .
Повний текст рішення складено 07 травня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ