Справа № 587/276/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Черних О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Скрипка-Соіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: управління Державної міграційної служби України в Сумській (м. Суми, Покровська площа, 11) про встановлення факту постійного проживання на території України, -

ВСТАНОВИВ:

В своїй заяві ОСОБА_1 просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки на момент оголошення України незалежною державою вона постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Вказала, що вона дійсно з 1992 по 2002 роки проживала на території Російської Федерації, а потім проживала в АДРЕСА_3 . На даний час рішення суду про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для отримання паспорту громадянина України.

В судовому засіданні представник заявниці - ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби України в Сумській області проти задоволення заяви не заперечувала.

Заслухавши представника заявника, представника заінтересованої особи - Левицьку А.М., свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року.

Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Суми Сумської області. Її батьками зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 4).

У 1986 році заявниця закінчила навчання у середній школі № 18 Ковпаківського району м. Сум, що підтверджується копією атестату про середню освіту (а.с. 17).

В 1988 році ОСОБА_1 закінчила повний курс Сумського медичного училища, що підтверджується копією диплому (а.с. 18).

20 липня 1989 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_9 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

23 серпня 1989 року заявниця отримала паспорт громадянина СРСР у відділі внутрішніх справ Ковпаківського райвиконкому м. Суми (а.с. 6-13).

Відповідно до запису трудової книжки з 01.10.1990 року ОСОБА_1 була зарахована на посаду зубного техніка ортодонта дитячого відділення Сумської ОСП (а.с. 15-16).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 14.03.-08/32434 від 18.01.2019 року, виданої відділом реєстрації місця проживання управління «ЦНАП у м. Суми» ОСОБА_1 з 20 вересня 1985 року по 20 січня 1992 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що заявник це його рідна сестра. Також він пояснив, що його сестра ОСОБА_1 постійно проживала на території України з дня народження. Був період, коли сестра вийшла заміж за військового та разом з ним їздила за місцями його служби в Білорусію, Угорщину та інші країни. На даний час в неї є розлади здоров`я, він хоче оформити над нею опіку. А тому й потрібно, щоб заявниця була громадянкою України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вони з заявницею знайомі з 1984-1985 років. Вони були близькими подругами. Зазначила, що вона вийшла заміж через 2 роки після Сергєєвої, це було в 1991 році, і остання була у неї на весіллі, в цей період вона проживала і працювала в АДРЕСА_2. Вказала, що її подруга була заміжня за військовим і були періоди, коли вона виїздила за межі України, проте основним місцем проживання була України.

Підстав сумніватись у показах свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у суду немає, так як вони не є суперечливими між собою і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності.

Встановлення факту постійного проживання на території України станом на час оголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, остання у повному обсязі обґрунтувала свої вимоги та підтвердила їх письмовими доказами та показами свідків, а отже є всі підстави для задоволення її заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 10, 81, 258, 265, 273, 293, 315 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: управління Державної міграційної служби України в Сумській (м. Суми, Покровська площа, 11) про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Суми, Сумської області на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних