Справа № 446/457/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/1313/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 до заінтересованої особи ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис щодо заборони кривднику ОСОБА_4, перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1. Заборонити ОСОБА_4 наближатись до неї та дітей на 200 метрів до місця навчання дітей та місця проживання, до місця її проживання та роботи. Заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв»язку особисто і через третіх осіб.

Свої вимоги заявник обгрунтовувала тим, що в суді перебуває справа про розірвання шлюбу, проте вона з ОСОБА_4 фактично більше півроку проживає окремо. З нею за місцем проживання проживають малолітні діти. Постановою Кам»янка-Бузького районного суду від 14.09.2018 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (насильство в сімї). Тобто, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство відносно неї, висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, застосував фізичну силу. ОСОБА_4 вчиняє щодо неї психологічнй тиск, який проявляється в погрозах різного характеру, у т.ч. погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. На даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку чоловіка, тобто існують обґрунтовані ризики більш тяжких наслідків її психічного, а можливо і фізичного здоров»я. З цих підстав, заявник просила суд видати обмежувальний припис.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 до заінтересованої особи ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що районний суд не надав належної оцінки тому факту, що постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2018 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (насильство в сім'ї). Тобто, ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство відносно неї, висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, застосував фізичну силу, при чому у присутності дітей. Вказує, що на даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку чоловіка, тобто існують обґрунтовані ризики більш тяжких наслідків її психічного, а можливо і фізичного здоров'я. Просила рішення суду скасувати та задовольнити її заяву.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Пояснив суду, що він дійсно посварився з дружиною 05.09.2018 на ґрунті ревнощів, вчинив щодо неї домашнє насильство, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Проте з вересня 2018 року він проживає окремо від ОСОБА_2, насильства проти неї не вчиняв. Між ними існує спір щодо місця проживання дітей та їх виховання. Рішенням Кам»янка - Бузького районного суду Львівської області від 01.04.2019 шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка ОСОБА_8, що стверджується свідоцтвами про їх народження.

На момент розгляду справи судом першої інстанції та на даний час син ОСОБА_7 проживає з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, донька ОСОБА_8 проживає з матір»ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Як убачаться з постанови Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 14.09.2018 (а.с.6), ОСОБА_4 05.09.2018 вчинив домашнє насильство по відношенню до своєї дружини, однак визнав свою вину та сплатив штраф, накладений на нього судом.

З вересня 2018 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають окремо.

Судом установлено, що після 14.09.2018 до працівників поліції ОСОБА_2 не зверталась, докази на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства відсутні. Інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявником до суду не надано. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що наявні ризики настання насильства у майбутньому.

Рішенням Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 01.04.2019 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Натомість судом установлено наявність між батьками спору про визначення місця проживання дітей та участі у їх вихованні, що не може розцінюватись як насильство в сім»ї.

Так, розпорядженням Кам»янка-Бузької районної державної адміністрації від 28.01.2019 №31/02-08/19 про визначення місця проживання дітей та участі батьків у їхньому вихованні, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 нр.н., разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, а малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, - з матір»ю ОСОБА_2 за місцем її проживання (а.с.19).

За таких обставин, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 03.05.2019

Головуючий

Судді