гСправа № 358/110/19 Провадження № 2/358/239/19
06 травня 2019 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Тітова М.Б.,
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником вищевказаного житлового будинку, в якому зареєстрована його дочка ОСОБА_3, яка за місцем реєстрації не проживає з 2012 року, не сплачує рахунки за користування житлом, не приймає участі у спільному побуті і місце її проживання йому не відоме. Проте відомо, що вона працює на посаді директора НВК "ЗНЗ" Новософіївська школа - дитячий садок "МоЗайка", що знаходиться за адресою вул. Академіка Шалімова, 69 А, с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область.
Посилаючись на положення ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивача і його представника, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 15.12.2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССТ № 623244 від 22.03.2010 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з датою формування 14.03.2019.
Відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка являється дочкою позивача, зареєстрована в житловому будинку позивача, що підтверджується довідкою Розкопанецької сільської ради про склад осіб або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 496 від 22.11.2018 року.
Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 листопада 2018 року, складеним комісією в складі представників Розкопанецької сільської ради Богуславського району Київської області ОСОБА_4 і ОСОБА_5, підтверджується, що відповідачка ОСОБА_3 в житловому будинку № АДРЕСА_1 з 2012 року по даний час не проживає.
Даний факт в судовому засіданні підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5.
Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідачка ОСОБА_3 не проживає в будинку позивача більше року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Оскільки відповідачка не проживає по місцю реєстрації в будинку позивача більше року, то є законні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом.
В даному випадку рішення суду про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 246, 263, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 15, 383, 391, 405 ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1
Судове рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання, відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов