Номер провадження: 22-ц/813/2772/19
Номер справи місцевого суду: 496/3234/15-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач - приватне підприємство «Прогресфарм»

треті особи - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Черноморською філією ПАТ «Банк Київська Русь», ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 , поданої в інтересах третьої особи, яка не заявляла самостійні вимоги ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року у складі судді Дранікова С.М.

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права кредитора та визнання договорів поруки дійсними.

В обґрунтуванні свого позову, зазначають, що між ними та публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» в особі Черноморської філії ПАТ «Банк Київська Русь», на забезпечення виконання кредитного договору, по якому боржником виступає приватне підприємство «Прогресфарм», були укладені окремі договори поручительства, відповідно до умов якого позивачі виступали майновими поручителями.

В зв`язку з тим, що банком були списані грошові кошти з їх депозитних рахунків у розмірі 767453,06 доларів США, вони в повному обсязі виконали умови договору поруки.

За таких підстав просили визнати за ОСОБА_1 право вимоги кредитора перед боржником Приватним підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти, на загальну суму 185 839, 42 доларів США, 166 000 доларів США та визнати за ОСОБА_2 право вимоги кредитора перед боржником приватним підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти у суму 415 613, 64 доларів США.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15 грудня 2015 року, позовні вимоги в частині визнання договорів поруки дійсними залишені без розгляду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 право вимоги кредитора перед боржником Приватним підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти, списані 19.03.2015 року з депозитних рахунків в ПАТ «Банк «Київська Русь» на загальну суму 185 839, 42 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 1322-02-1 від 26.09.2012 року, та на загальну суму 166 000 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №393-02-1 від 14.03.2013 року.

Визнано за ОСОБА_2 право вимоги кредитора перед боржником приватним підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти, списані 19.03.2015 року з депозитних рахунків в ПАТ «Банк «Київська Русь» на загальну суму 415 613, 64 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 1322-02-1 від 26.09.2012 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 , яка є представником, третьої особи, яка не заявляла самостійні вимоги ОСОБА_3 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати,задоволенні позовних вимог Вербицьким - відмовити, з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні апеляційної скарги представник ОСОБА_3 , зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та не надана правова оцінка щодо відсутності повноважень у представника банку на підписання договорів поруки, також судом не було прийнято до уваги, що Кредитним комітетом ПАТ «Банк «Київська Русь» не приймалось будь-яких рішень щодо вирішення питання укладання договорів поруки за кредитними договорами, та банк не мав право на списання грошових коштів з рахунків позивачів більш ніж зазначено в вимозі.

Також на рішення суду представником ПАТ «Банк «Київська Русь» подана апеляційна скарга, в якій також стоїть питання про скасування рішення суду, та у задоволенні позовних вимог Вербицьким - відмовити, з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні апеляційної скарги представник ОСОБА_5 зазначає, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на ту обставину, що 19 березня 2015 року було прийнято рішення про визнання ПАТ «Банк «Київська Русь» неплатоспроможним, та прийнято рішення про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу, всі правочини по списанню грошових коштів після 20 березня 2015 року, які знаходились на рахунках позивачів, та які вчинені органами управління та керівниками банку є нікчемними, також не було досліджено та не надана правова оцінка тієї обставині, що банк не мав права на списання грошових коштів з рахунків позивачів більш ніж зазначено в вимозі.

Відзиву на апеляційні скарги до суду не надходили.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлевої О.С. - головуючого судді, суддів - Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2019 року цивільна справа за апеляційними скаргою ОСОБА_4 , поданої в інтересах третьої особи, яка не заявляла самостійні вимоги ОСОБА_3 та Публичного Акціонерного Товариства «Банк Київська Русь» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 рокубула прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Публичного Акціонерного Товариства «Банк Київська Русь» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Вербецьких, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, списані з депозитних рахунків позивачів були зараховані в якості погашення заборгованості за існуючим кредитом саме на суму 767453,06 доларів США, а тому позивачі правомірно вимагають визнання їх кредиторами по відношенню до ПП «Прогресфарм» у розмірі грошових коштів встановлених у договорах поруки.

Однак з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, тому, що такі висновки суду, зроблені з порушенням норм процесуального та матеріального права, та такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 26 вересня 2012 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПП «Прогресфарм» був укладений кредитний договір № 1322-02-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії строком дії до 25 вересня 2013 року (а.с. 12-20 т. 1).

Відповідно до п. 1.1.1. та цього договору ПП «Прогресфарм» отримало 250 000 доларів США (а.с. 48-55 т. 1).

Згідно з договорами № 1 від 05.12.2012 року, №2 від 18.06.2013 року, №3 від 09.08.2013 року, №4 від 05.02.2015 року за згодою сторін були внесені зміни та доповнення до кредитного договору № 1322-02-1, відповідно до яких ліміт кредитної заборгованості встановлений у розмірі 1 500 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 31 липня 2016 року (а.с. 56-75 т. 1).

14 березня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПП «Прогресфарм» був укладений кредитний договір № 393-02-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії строком дії до 13 березня 2015 року (а.с. 12-20 т. 1).

Відповідно до п. 1.1.1. та п. 1.1.3. цього договору ПП «Прогресфарм» отримало 3 100 000 доларів США, з яких 1 800 000 доларів США на рефінансування кредитної заборгованості, виданої ПП «Прогресфарм», згідно кредитного договору від 15.02.2013 року та 1 300 000 доларів США на поповнення обігових коштів (а.с. 12 т. 1).

Згідно з договорами № 1 від 06.06.2013 року, №2 від 26.12.2013 року, №3 від 05.02.2013 року за згодою сторін були внесені зміни та доповнення до кредитного договору № 393-02-1, відповідно до яких ліміт кредитної заборгованості встановлений у розмірі 2 200 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 31 липня 2016 року (а.с. 22-46 т. 1).

05 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 278-02-5 (а.с. 77-81 т. 1).

Відповідно до п.2.1. договору ОСОБА_1 зобов`язується солідарно та в обсязі 185 839, 42 доларів США відповідати перед банком за виконання ПП «Прогресфарм» зобов`язань за кредитним договором № 1322-02-1.

05 лютого 2015 року в особі Заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено договір поруки за № 279-02-5 на суму 166 000 доларів США за виконання ПП «Прогресфарм» зобов`язань за кредитним договором № 393-02-1 (а.с. 82-86 т. 1)

05 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладено договір поруки за № 280-02-5 на суму 415 613, 64 доларів США (а.с. 87-92 т. 1).

Пунктом.3.1.1 в договорах поруки за №278-02-5, № 279-02-5, № 280-02-5 зазначено, що у випадку невиконання ПП «Прогресфарм» зобов`язань за кредитним договором у встановлений строк, кредитор надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобов`язання боржника за кредитним договором (а.с. 77, 82, 87 т. 1).

13.02.2015 року ПАТ «Банк «Київська Русь» позивачам надіслано повідомлення про те, що з 10 лютого 2015 року ПП «Прогресфарм» не виконуються умови кредитного договору в частині сплати основного боргу (а.с. 92-97 т. 1).

13.02.2015 року позивачі отримали від ПП «Прогресфарм» листи (вих. № 132/02/01 та № 132/02/02 від 13.02.2015 року) про виконання зобов`язань за кредитом як поручителів, а також погашення існуючої заборгованості за графіком (а.с. 98-100 т. 1).

В подальшому, в адресу ПАТ «Банк «Київська Русь» 19.03.2015 року з рахунків позивачів було списано грошові кошти в загальному розмірі 767453,06 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом ПП «Прогресфарм», що підтверджується виписками по рахунках, меморіальними ордерами (а.с. 101-109 т. 1).

Ст.556 ЦК України зазначає, що після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

Ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 липня 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.03.2017 року залишено без змін, та яким визнано припиненими договори поруки, укладеними між Вербецькими та ПАТ «Банк «Київська Русь» у зв`язку з їх повним виконанням (а.с.2-7, 42-44 т. 2).

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що при розгляді справи, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в п. п. 3.1.2. договорів поруки за №278-02-5, № 279-02-5, № 280-02-5 зазначено, що після виконання поручителями зобов`язань боржника (ПП «Прогресфарм») щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, неустойки та інших платежів, визначених кредитним договором, кредитор зобов`язується передати поручителю документи, які підтверджують право вимоги поручителя до боржника (а.с. 77, 82, 87 т. 1).

За таких підстав, право вимоги у поручителів до ПП «Прогресфарм», виникає з моменту повного виконання боржником кредитного договору.

Як вбачається з листа ПАТ «Банк «Київська Русь» від 19.03.2015 року повідомляє, що заборгованість ПП «Прогресфарм», після списання з депозитних рахунків позивачів на суму 767453,06 доларів США, залишається за кредитним договором № 1322-02-1 у розмірі 898546, 94 доларів США, за договором № 393-02-1 у розмірі 2091000 доларів США (а.с. 125 т. 1).

В силу ст. ст. 599, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких підстав, колегія суддів, прийшла до висновку про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, що є безумовною підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 , про те, що зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено та не надана правова оцінка щодо відсутності повноважень у представника банку на підписання договорів поруки, також судом не було прийнято до уваги, що Кредитним комітетом ПАТ «Банк «Київська Русь» не приймалось будь-яких рішень щодо вирішення питання укладання договорів поруки за кредитними договорами, та банк не мав право на списання грошових коштів з рахунків позивачів більш ніж зазначено в вимозі, не заслуговують на увагу, за таких підстав.

Між Фінансовою компанією «Фактор плюс» та ОСОБА_3 , 19.03.2015 року були укладені договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого, до нового кредитора ОСОБА_3 перейшло право вимоги за кредитним договором № 1322-02-1, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПП «Прогресфарм», а також договір про відступлення частини вимоги за кредитним договором № 393-02-1, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПП «Прогресфарм» (а.с. 164- 174 т. 1).

Постановою Верховного Суду України, від 16 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс», приватного підприємства «Прогресфарм», товариства з обмеженою відповідальністю «Деніс Фарма», медичної фірми «Вікторія ЛТД» (у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю), товариства з обмеженою відповідальністю «Фармацевтична фірма «Лідер», ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено, що оскільки вимоги ОСОБА_3 , випливають з правовідносин, що виникли з нікчемних правочинів-договорів відступлення прав вимоги, укладених 20 березня 2015 року між ПАТ Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс», правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами немає (а.с. 110-123 т. 2).

Більш того, всі доводи, які викладені в апеляційній скарзі, виникли до того, як ОСОБА_3 отримала права вимоги с приводу кредитних договорів. За таких підстав, колегія суддів, дійшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 , не є переконливими, а тому задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , представника ПАТ «Банк «Київська Русь» про те, що судом першої інстанції не було звернута увага на ту обставину, що 19 березня 2015 року було прийнято рішення про визнання ПАТ «Банк «Київська Русь» неплатоспроможним, та прийнято рішення про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу, всі правочини по списанню грошових коштів після 20 березня 2015 року, які знаходились на рахунках позивачів, та які вчинені органами управління та керівниками банку є нікчемними, також не було досліджено та не надана правова оцінка тієї обставині, що банк не мав права на списання грошових коштів з рахунків позивачів більш ніж зазначено в вимогі, колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження, з наступних підстав.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2016 року, визнані протиправними дії Банка в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банка щодо визнання нікчемними правочинів зі списання грошових коштів з рахунків позивачів 19.03.2015 року на загальну суму 767 453,06 доларів США.

Обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, в адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст.. 61 ч.3 ЦПК України).

Адміністративний суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання нікчемними правочинів зі списання грошових коштів з рахунків поручителів на рахунок кредитора з метою погашення боргу ПП «Прогресфарм».

Зважаючи на викладене, на підставі судового рішення, яке прийнято у порядку адміністративного судочинства, встановлено, що факт списання грошових коштів з рахунків позивачів на рахунки Банка у розмірі 767 453,06 доларів США мав місце саме 19.03.2015 року, тобто до введення в Банку тимчасової адміністрації.

Згідно з ч.4 ст. 367 ЦПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції, встановлено, що доводи апеляційної скарги банку не є обґрунтованими, однак у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, при розгляді справи, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в п. п. 3.1.2. договорів поруки за №278-02-5, № 279-02-5, № 280-02-5 зазначено, що після виконання поручителями зобов`язань боржника (ПП «Прогресфарм») щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, неустойки та інших платежів, визначених кредитним договором, кредитор зобов`язується передати поручителю документи, які підтверджують право вимоги поручителя до боржника (а.с. 77, 82, 87 т. 1).

За таких підстав, право вимоги у поручителів до ПП «Прогресфарм», виникає з моменту повного виконання боржником кредитного договору.

Як вбачається з листа ПАТ «Банк «Київська Русь» від 19.03.2015 року повідомляє, що заборгованість ПП «Прогресфарм», після списання з депозитних рахунків позивачів на суму 767453,06 доларів США, залишається за кредитним договором № 1322-02-1 у розмірі 898546, 94 доларів США, за договором № 393-02-1 у розмірі 2091000 доларів США (а.с. 125 т. 1).

В силу ст. ст. 599, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких підстав, колегія суддів, прийшла до висновку про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги банку та є безумовною підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , поданої в інтересах третьої особи, яка не заявляла самостійні вимоги ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року- скасувати. Ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до приватного підприємства «Прогресфарм», треті особи: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» в особі Черноморською філією ПАТ «Банк Київська Русь», ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець