Справа №752/9870/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/4643/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н. В.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» про захист прав споживача та визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

11 жовтня 2012 року між ним та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений договір фінансового лізингу № 00005966, додатком до якого є загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, за умовами якого він отримав на умовах фінансового лізингу у строкове платне користування об'єкт лізингу - автомобіль марки VW, модель Polo Sedan. Цього ж дня між сторонами укладений графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Згідно наведених документів відповідач передав позивачу вищезазначений автомобіль вартістю 122 659,53 грн.

12 жовтня 2012 року позивач на рахунок відповідача сплатив кошти у розмірі 24035,67 грн, у тому числі й авансовий платіж у розмірі 18 398,93 грн. Сума, що залишилась до сплати рівними частинами протягом дії договору складала 104 260,60 грн.

Додатковою угодою від 11 грудня 2014 року був погоджений графік покриття витрат у новій редакції, яким встановлено 84 лізингових платежі рівними частинами по 251,93 дол. США строком до 15 жовтня 2019 року.

Вказуючи про те, що умови договору про фінансовий лізинг є несправедливими, договір не містить чіткого визначення істотних умов, зокрема ціни і суперечить принципам добросовісності, справедливості, розумності та рівності сторін у договорі, що свідчить про здійснення компанією нечесної підприємницької практики, яка вводить в оману споживача, просив визнати укладений між сторонами договір з додатками до нього недійсним та зобов'язати ТОВ «Порше Лізинг Україна» повернути йому сплачені за цим договором кошти.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилався незаконність оскаржуваного рішення суду та порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні. Крім того, вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», які за своїм змістом зводяться до несправедливості укладеного договору між сторонами.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва скасоване та ухвалене нове рішення. Визнано недійсним укладений 11.10.2012 року між ТОВ „Порше Лізинг Україна" та ОСОБА_1 договір про фінансовий лізинг з додатками до нього із застосуванням наслідків недійсності правочину, а саме стягнуто з ТОВ „Порше Лізинг Україна" на користь ОСОБА_1 118 851,67 грн. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційна скарга ТОВ „Порше Лізинг Україна" задоволена частково, рішення апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ТОВ „Порше Лізинг Україна" про стягнення в якості реституції сплачених за недійсним договором платежів скасоване, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року залишене без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що правові підстави до задоволення позовних вимог відсутні. З вказаною позицією колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

В ході розгляду справи було встановлено, що 11 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00005966, додатком до якого та невід'ємною його частиною є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, з якими ОСОБА_1 був ознайомлений та особисто підписав. На підставі цього договору позивач отримав на умовах фінансового лізингу від відповідача у строкове платне користування об'єкт лізингу - автомобіль марки VW, модель «Polo Sedan», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску - 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2. Крім того, 11 жовтня 2012 року між сторонами укладений графік покриття витрат і виплати лізингових платежів та акт прийому-передачі, згідно з яким ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_1 вищезазначений об'єкт лізингу вартістю 122 659,53 грн. На момент звернення до суду з даним позовом, позивачем сплачено 118 851,67 грн. відповідно до проведеної звірки між сторонами.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року в частині, що була залишена в силі постановою Верховного суду від 23.01.2019 року, укладений між сторонами договір було визнано недійсним.

В постанові Верховного суду від 23.01.2019 року у даній справі зазначено, що апеляційним судом в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підставою для скасування рішення апеляційної інстанції в частині застосування наслідків недійсності правочину стало те, що суд, застосовуючи наслідки недійсності правочину та стягуючи з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь позивача сплачених платежів не вирішив питання про повернення об'єкта лізингу, тобто застосував односторонню реституцію. При цьому суд не з'ясував питання щодо того, де на теперішній час перебуває транспортний засіб.

За таких умов предметом даного розгляду є виключно вирішення питання щодо порядку та розміру застосування реституції за визнаним недійсним правочином, оскільки лише в цій частині справа була повернута на новий апеляційний розгляд.

У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яка може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони.

В своїй постанові касаційний суд зауважив на необхідність дослідження питання не тільки щодо повернення позивачу сплачених платежів, але і повернення отриманого за недійсним правочином об'єкту лізингу автомобіля марки VW, модель «Polo Sedan», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску - 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В ході даного апеляційного розгляду сторонами було представлено до суду постанову Київського апеляційного суду від 10.04.2019 року по справі №752/12936/18 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочинів, з тексту якої вбачається, що спірний автомобіль марки VW, модель «Polo Sedan», номер кузова НОМЕР_1, рік випуску - 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 було витребувано у ОСОБА_1 та 11.05.2016 року передано ТОВ «Порше Лізинг Україна». Не заперечував проти зазначеного факту і представник відповідача у даній справі. За таких умов колегія суддів приймає дану обставину, як встановлений факт повернення автомобіля лізингодавцю. Даний факт про повернення об'єкту лізингу є встановленим і доведенню не підлягають.

Положеннями ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В частині вирішення питання щодо стягнення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 сплачених за визнаним недійсним договором коштів в сумі 118 851, 67 грн. колегія апеляційного суду приходить до наступного:

Як вже зазначалось, з вищезазначених положень ст. 216 ЦК України випливає необхідність стягнення в порядку реституції з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 сплачених ним сум за договором лізингу № 00005966. При цьому колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією, що поверненню підлягають не всі сплачені кошти а лише кошти які сплачені в якості відшкодування вартості предмету лізингу, відтак не підлягають стягненню кошти, які були сплачені в якості плати за користування лізингоодержувачем спірного автомобіля до моменту розрахунку за нього. Ні в укладеному сторонами договорі про фінансовий лізинг № 00005966 від 11.10.2012 року, ні в загальних комерційних умовах внутрішнього фінансового лізингу, який є додатком до договору про фінансовий лізинг, жодним чином не встановлено, що платежі, які сплачує лізингоодержувач містять в собі плату за користування предметом лізингу до часу розрахунку за нього. Ні було представлено відповідачем до суду і інших документів які регламентують дане питання. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про недоведеність вказаної позиції, відтак неможливості її прийняття судом.

Зважаючи на наведене, колегія суддів за результатами розгляду справи приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача сплачених за недійним правочином сум в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з товариства з обмеженою відповідальності «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальності «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 118 851 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одну) грн. 67 грн. сплачених за договором про фінансовий лізинг № 00005966 від 11.10.2012 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко